הַקֶּנְגּוּרוּ אֵין לוֹ שֵׁם שֶׁל מַמָּשׁ זוּלַת רַעֲשָׁן. הוּא אִבֵּד אֶת שְׁמוֹ מִפְּנֵי שֶׁהָיָה גַאַוְתָן מֻפְלָג. 
לֹא מֵאָז וּמֵעוֹלָם הָיָה הַקֶּנְגּוּרוּ כְּפִי שֶׁאָנוּ רוֹאִים אוֹתוֹ כַּיּוֹם הַזֶּה, כִּי-אִם חַיָה אַחֶרֶת בַּעֲלַת אַרְבַּע רַגְלַיִם קְצָרוֹת. אָפֹר הָיָה, צַמְרִי הָיָה, וְגַאֲוָתוֹ הָיְתָה לְלֹא גְבוּל; הוּא רִקֵּד עַל גִּבְעָה בְּטַבּוּר אוֹסְטְרַלְיָה, וְהוּא הָלַךְ אֶל הָאֵל הַקָּטָן נְקֵה. 
הוּא בָּא אֶל נְקֵה בְּשָׁעָה שֵׁשׁ לִפְנֵי אֲרוּחַת-הַבֹּקֶר, וְאָמַר לוֹ: 
– עַד חָמֵשׁ אַחַר הַצָּהֳרַיִם עֲשֵׂה אוֹתִי שׁוֹנֶה מִכָּל הַחַיוֹת שֶׁבָּעוֹלָם. 
קָפַץ נְקֵה מִמּוֹשָׁבוֹ עַל חֶלְקַת-חוֹל רְדוּדָה, וְהִרְעִים עָלָיו קוֹל: 
– לֶךְ-לְךָ! 
אָפֹר הָיָה וְצַמְרִי הָיָה וְגַאֲוַתוֹ הָיְתָה לְלֹא גְבוּל: הוּא רִקֵּד עַל שֶׁן-סֶלַע בְּטַבּוּר-אוֹסְטְרַלְיָה, הָלַךְ אֶל הָאֵל הַבֵּינוֹנִי נְקִינְג. 
הוּא הִגִּיעַ אֶל נְקִינְג בְּשָׁעָה שְׁמוֹנֶה אַחַר אֲרוּחַת-הַבֹּקֶר, וְאָמַר לוֹ: 
– עֲשֵׂה אוֹתִי שׁוֹנֶה מִכָּל יֶתֶר הַחַיוֹת שֶׁבָּעוֹלָם; עֲשֵׂה אוֹתִי אָהוּב וְרָצוּי לַבְּרִיּוֹת, וְעַד הַשָּעָה חָמֵשׁ אַחַר הַצָּהֳרַיִם יִהְיוּ הַכֹּל רָצִים אַחֲרַי בִּפְלִיאָה. 
קָפַץ נְקִינְג מִמְּאוּרָתוֹ בְּעִשּׂבֵי-הַבָּר, וְנָזַף בּוֹ: 
– לֶךְ-לְךָ! 
אָפֹר הָיָה וְצַמְרִי הָיָה וְגַאֲוַתוֹ לְלֹא גְבוּל. הוּא רִקֵּד עַל תֵּל-חוֹל בְּלֵב-אוֹסְטְרַלְיָה, וְהָלַךְ אֶל הָאֵל הַגָּדוֹל נְקוֹנְג. 
הוּא הִגִּיעַ אֶל נְקוֹנְג בְּשָׁעָה עֶשֶׂר לִפְנֵי אֲרוּחַת הַצָּהֳרַיִם, וְאָמַר לוֹ: 
– עֲשֵׂה אוֹתִי שׁוֹנֶה מִכָּל יֶתֶר הַחַיוֹת; אָהוּב לַבְּרִיּוֹת, שֶׁיִהְיוּ הַכֹּל רָצִים אַחֲרַי בִּפְלִיאָה. 
קָפַץ נְקוֹנְג מִן הָאַמְבַּטְיָה שֶׁלּוֹ וְקָרָא בְּקוֹל: 
– כֵּן, כָּךְ אֶעֱשֶׂה! 
קָרָא נְקוֹנְג לְדִינְגוֹ – הַכֶּלֶב הַצָּהֹב דִינְגוֹ – שֶׁהוּא רָעֵב תָּמִיד, מְאֻבָּק לְאוֹר-הַשֶּׁמֶשׁ, וְהֶרְאָה לוֹ אֶת הַקֶּנְגּוּרוּ. אָמַר נְקוֹנְג: 
– דִינְגוֹ! עוּרָה, דִינְגוֹ! רוֹאֶה אַתָּה אֶת הַבַּר-נָשׁ הַהוּא הַמְּרַקֵד עַל בּוֹר-הָאֵפֶר? הוּא רוֹצֶה לִהְיוֹת חָבִיב עַל הַבְּרִיוֹת, שֶׁיִהְיוּ הַכֹּל רָצִים אַחֲרָיו. דִינְגוֹ, עֲשֵׂהוּ שֶׁכָּזֶה! 
קָפַץ דִינְגוֹ – הַכֶּלֶב הַצָּהֹב דִינְגוֹ – וְאָמַר: 
– מָה, אוֹתוֹ אַרְנָב-חָתוּל? 
פָּתַח דִינְגוֹ – הַכֶּלֶב הַצָּהֹב דִינְגוֹ, תָּמִיד רָעֵב, מְגַחֵךְ כְּפַח-פֶּחָמִים – בְּרִיצָה; רָץ אַחֲרֵי הַקֶּנְגּוּרוּ. 
פָּתַח בְּרִיצָה הַקֶּנְגּוּרוּ הַגֵּא עַל אַרְבַּע רַגְלָיו הַקְּטַנוֹת כְּשֶל אַרְנָב. 
וּבְזֹאת, חֲבִיבַי וַאֲהוּבַי, מִסְתַּיֵם הַחֵלֶק הָרִאשׁוֹן שֶׁל הַסִּפּוּר! 
הוּא רָץ דֶּרֶךְ הַמִּדְבָּר; הוּא רָץ דֶּרֶךְ הֶהָרִים; הוּא רָץ דֶּרֶךְ עַפְרוֹת-הַמֶּלַח; הוּא רָץ דֶּרֶךְ קְנֵי-הַסּוּף; הוּא רָץ דֶּרֶךְ צְמִיגוֹת-הַתְּכֵלֶת; הוּא רָץ דֶּרֶךְ שְׂדוֹת-קוֹצִים; הוּא רָץ עַד שֶׁכָּאֲבוּ רַגְלָיו הַקִּדְמִיּוֹת. 
עַל כָּרְחוֹ רָץ! 
עֲדַיִן רָץ דִּינְגוֹ – הַכֶּלֶב הַצָּהֹב דִּינְגוֹ – רָעֵב תָּמִיד, מְגַחֵךְ כְּמוֹ פַּח-עַכְבָּרִים, לְעוֹלָם לֹא מִתְקָרֵב, לְעוֹלָם לֹא מִתְרַחֵק – רָץ אַחֲרֵי הַקֶּנְגּוּרוּ. 
עַל כָּרְחוֹ רָץ! 
עֲדַיִן רָץ הַקֶּנְגּוּרוּ – הַקֶּנְגּוּרוּ הַיָּשִׁישׁ. הוּא רָץ דֶּרֶךְ הַקּוֹצִים, הוּא רָץ דֶּרֶךְ אַדְמַת-בֹּץ; הוּא רָץ דֶּרֶךְ עֲשָׂבִּים גְּבוֹהִים; הוּא רָץ דֶּרֶךְ עֲשָׂבִּים נְמוּכִים; הוּא רָץ דֶּרֶךְ תְּחוּמֵי מַזַּל-גְּדִי וּמַּזַּל-סַרְטָן; הוּא רָץ עַד שֶׁכָּאֲבוּ רַגְלָיו הָאֳחוֹרִיּוֹת. 
עַל כָּרְחוֹ רָץ! 
עֲדַיִן רָץ דִּינְגוֹ – הַכֶּלֶב הַצָּהֹב דִּינְגוֹ – רַעֲבוֹנוֹ הוֹלֵךְ וְגָדֵל, מְגַחֵךְ כְּמוֹ רִתְמַת-סוּס, לְעוֹלָם לֹא מִתְקָרְבִים, לְעוֹלָם לֹא מִתְרַחֲקִים, עַד שֶׁבָּאוּ אֶל נְהַר-הַוּוֹלְגוֹנְג. 
וְהִנֵּה, לֹא גֶשֶׁר שָׁם, וְלֹא סְפֵינַת מַעֲבָר, וְלֶא יָדַע הַקֶּנְגּוּרוּ אֵיךְ לַעֲבֹר, וּבְכֵן עָמַד עַל רַגְלָיו וְקָפַץ. 
עַל כָּרְחוֹ קָפַץ! 
הוּא קָפַץ דֶרֶךְ הַכַּסְלוּחִים; הוּא קָפַץ דֶרֶךְ הַפַּתְרוּסִים; הוּא קָפַץ דֶרֶךְ הַשּׁמָמוֹת שֶׁבְּלֵב-אוֹסְטְרַלְיָה. הוּא קָפַץ כַּקֶּנְגּוּרוּ. 
בַּתְּחִלָּה קָפַץ כְּדֵי אַמָּה אַחַת; אַחֲרֵי-כֵן קָפַץ כְּדֵי שָׁלֹש אַמּוֹת; וְרַגְלָיו הוֹסִיפוּ כֹּחַ; וְרַגְלָיו הוֹסִיפוּ אֹרֶךְ. לֹא הָיָה לוֹ פְּנַאי לִמְנוּחָה אוֹ לִסְעֻדָה, וְהוּא מְאֹד מְאֹד חָשַׁק בָּהֶן. 
וַעֲדַיִן רָץ דִּינְגוֹ – הַכֶּלֶב הַצָּהֹב דִּינְגוֹ – וְהוּא מְאֹד נָבוֹךְ, מְאֹד רָעֵב, וּמְשְׁתּוֹמֵם מַה בָּעוֹלָם אוֹ מִחוּץ לָעוֹלָם גָּרַם לוֹ לַיָּשִׁישׁ קֶנְגוּרוּ לְדַלֵּג כָּכָה. 
כּי הוּא דִלֵּג כְּמֹו צְרָצַר; כְּמוֹ קִטְנִית בְּמַחֲבַת; אוֹ כְּמוֹ כַּדּוּר-גּוּמִי חָדָשׁ עַל רִצְפַּת חֲדַר-יְלָדִים. 
עַל כָּרְחוֹ דִלֵּג! 
הוּא שִׁרְבֵּב אֶת רַגְלָיו הַקִּדְמִיוֹת וְדִלֵּג עַל רַגְלָיו הָאֲחוֹרִיוֹת; הוּא הוֹשִׁיט אֶת זְנָבוֹ לַשֶּׁמֶשׁ כְּמִשׁקָל מְאַזֵּן מֵאֲחוֹרָיו; וְהוּא דִלֵּג בְּעַרְבוֹת דַּרְלִינְג. 
עַל כָּרְחוֹ דִלֵּג! 
וְדִּינְגוֹ – הַכֶּלֶב הֶעָיֵף דִּינְגוֹ – רַעֲבוֹנוֹ הוֹלֵךְ וְגָדֵל, וְהוּא מְאֹד נָבוֹךְ, וְתָמַהּ מָתַי בָּעוֹלָם הַזֶּה אוֹ מִחוּץ לָעוֹלָם יַעֲמֹד הַקֶּנְגּוּרוּ הַיָּשִׁישׁ מֵרִיצָתוֹ. 
אָז בָּא נְקוֹנְג מִמֶּרְחָצוֹ בִּבְרֵכוֹת-הַמֶּלַח, וְאָמַר: 
– הַשָּׁעוֹן מוֹרֶה עַל חָמֵשׁ. 
יָשַׁב לוֹ דִינְגוֹ – הַכֶּלֶב הַמִּסְכֵּן דִּינְגוֹ – וְהוּא רָעֵב תָּמִיד, מְאֻבָּק לְאוֹר-הַשֶּׁמֶשׁ; שִׁרְבֵּב אֶת לְשׁוֹנוֹ וְיִלֵּל. 
יָשַׁב לוֹ קֶנְגּוּרוּ – הַקֶּנְגּוּרוּ הַיָּשִׁישׁ – הוֹשִׁיט אֶת זְנָבוֹ כְּמוֹ כִּסֵּא-חֲלִיבָה מֵאֲחוֹרָיו, וְאָמַר: 
– הוֹדוֹת לְמִדַּת-הַחֶסֶד, זֶה נִסְתַּיֵּם. 
אָז אָמַר נְקוֹנְג, וְהוּא תָּמִיד עֲדִין-מִדּוֹת: 
– מַדוּעַ אֵינְךָ רוֹחֵשׁ תּוֹדָה לַכֶּלֶב הַצָּהֹב דִינְגוֹ? מַה טַּעַם אֵינְךָ מַבִּיעַ לוֹ חֵן- חֵן עַל כָּל אֲשֶׁר פָּעַל וְעָשָׂה לְטוֹבָתְךָ? 
אָז אָמַר הַקֶּנְגּוּרוּ, וְהוּא עָיֵף וְזָקֵן: 
– הוּא גֵרֵשׁ אוֹתִי מִנְאוֹת-יַלְדוּתִי; הוּא גֵרֵשׁ אוֹתִי מִסֵּדֶר שְׁעוֹת-אֲרוּחָתִי הַקְּבוּעוֹת; הוּא שִׁנָּה אֶת גִּזְרַת-גּוּפִי עַד שֶׁלְעוֹלָם לֹא תֻּחְזַר אֵלַי; וְהוּא שִׂחֵק מִשְׂחַק-הֶרֶס בְּרַגְלַי. 
סָח לוֹ נְקוֹנְג: 
– אוּלַי אֲנִי טוֹעֶה. וְכִי לֹא בִּקַּשְׁתַּנִי לַעֲשׂוֹתְךָ שׁוֹנֶה מִכֹּל יֶתֶר הַחַיוֹת, אַף לִגְרֹם שֶׁיִהְיוּ הַכֹּל רָצִים אַחֲרֶיךָ? וְעַכְשָׁו הַשָּׁעָה הִיא חָמֵשׁ. 
– כֵּן – אָמַר הַקֶּנְגּוּרוּ – וּלְוַאי לֹא עָשִׂיתִי כָּךְ. סָבַרְתִּי כִּי תִּפְעַל זֹאת עַל יְדֵי קְסָמִים וּתְפִלּוֹת, אֲבָל זוֹהִי הֲלָצָה לְמַעֲשֶׂה. 
– הֲלָצָה! – אָמַר נְקוֹנְג, מִמֶּרְחָצוֹ בְּאַגְמֵי הַתְּכֵלֶת – חֲזֹר עַל דְּבָרְךָ בַּשֵּׁנִית, וְאֶשְׁרֹק לְדִינְגוֹ, שֶׁיְּהֵא מֵרִיץ אוֹתְךָ עַד לְקִפּוּחַ רַגְלֶיךָ הָאֲחוֹרִיּוֹת. 
– לֹא – אָמַר הַקֶּנְגּוּרוּ – עָלַי לְבַקֵּשׁ סְלִיחָה. רַגְלַיִם הֵן רַגְלַיִם, וְעַד כַּמָּה שֶׁהַדָּבָר נוֹגֵע לִי, אֵינְךָ צָרִיךְ לְשַׁנּוֹתָן. אֲנִי רַק נִתְכַּוַנְתִי לְהַסְבִּיר לִכְבוֹד מַעֲלָתְךָ שֶׁלֹא טָעַמְתִּי כְּלוּם לַאֲכִילָה מֵאָז הַבֹּקֶר, וַהֲרֵינִי מְאֹד-מְאֹד רֵיק. 
– כֵּן – אָמַר דִינְגוֹ – הַכֶּלֶב הַצָּהֹב דִּינְגוֹ – הֲרֵינִי בְּדִיּוּק בְּאוֹתוֹ הַמַּצָּב. עֲשִׂיתִיו שׁוֹנֶה מִכֹּל הַחַיּוֹת כֻּלָן, אֲבָל מַה יִּנָתֵן לִי לִסְעֻדַת-מִנְחָה? 
אָז אָמַר נְקוֹנְג מִתּוֹךְ אַגַּן-הַמֶּלַח: 
– בּוֹא וּשְׁאַל אוֹתִי עַל כָּךְ בּיוֹם-הַמָּחֲרָת, שֶׁכֵּן אֲנִי עוֹמֵד לְהִתְרַחֵץ. 
וּבְכֵן, הֵם נִשְׁאֲרוּ בְּלֵב אוֹסְטְרַלְיָה, הַקֶּנְגּוּרוּ הַיָּשִׁישׁ וְהַכֶּלֶב הַצָּהֹב דִיְנְגוֹ, וְכָל אֶחָד אָמַר לַחֲבֵרוֹ: “אַשְׁמָתְךָ הִיא.”