מִנְעִי, לֶבְקוֹנוֹיֶה, פִּיךְ מֵחֲטֹא, אַל בְּמֻפְלָא חֲקֹר!
מַה נִּצְפַּן לִי, מַה לָּךְ מֵאֱלֹהִים. לָמָּה זֶה נַהֲבֹר
בְּמִסְפְּרֵי כַשְׂדִּים, יְהִי שֶׁיְּהִי! מוּטָב אָנוּ נִשָּׂא
הֵן סְתָוִים רַבִּים — זֶבְס כִּי גָזַר — הֵן אַחֲרוֹן אָתָא,
בְּזַעַם סָבִיב יָחוּל, יַךְ מִשְׁבְּרֵי-קֶצֶף בְּיָם-טִירֶנָה.
תַּחְכְּמִי וּתְסַנְּנִי יַיִן הַטּוֹב, לֹא בְּתוֹחֶלֶת עֶדְנָה
הִיא אִם מְמֻשָּׁכָה. אָנוּ סָחִים, וּבֵינְתַיִם חוֹלֵף