
 לַפֶּחָה תִּכְרַע לִיאַקוֹס
לַפֶּחָה תִּכְרַע לִיאַקוֹס,
כְּרַע וּכְרַע לוֹ לַוָּזִיר,
אִם אַרְמָטוֹלוֹס הָיִיתָ,
בַּמְּדִינָה תְּהִי מוֹשֵׁל.
"עַד שֶׁבַּחַיִּים לִיאַקוֹס,
לֹא יִשְׁתַּחֲוֶה לְעוֹלָם;
אַךְ סֵיפוֹ שֶׁלּוֹ – פֶּחָה לוֹ;
אַךְ רוֹבֵהוּ – הַוָּזִיר!"
וְאָלִי-פֶחָה שׁוֹמֵעַ…
וַיֶּאֱנַף בּוֹ בַּסּוֹרֵר,
וּפְקֻדּוֹת כָּתַב, אִגֶּרֶת,
כָּךְ צִוָּה וְכָךְ פָּקַד:
"וָלִי גְּוֶקַס, עוּשָׁה חוּשָׁה
בֶּעָרִים וּבַמְּדִינָה,
וְאֶת לִיאַקוֹס הָבֵא הֵנָּה
וּמִיָּד אִם חַי אוֹ מֵת!"
גְּוֶקַס שׁוֹט יָשׁוּט בֶּחָבֶל,
אַחַר לוֹחֲמִים יִרְדֹּף;
מְצָאָם, וּבָא מַפְתִּיעַ,
כְּבָר הִדְבִּיק הַחֲלוּצִים.
קוֹנְטוֹ נְיַאקוֹפִּיס הֵרִיעַ
מִמְּרוֹמֵי הַסּוֹלְלָה:
"אֶל הָעֲבוֹדָה, בָּנַי לִי!
אֶל הַקְּרָב עֲלוּ, בָּנַי!"
הִזְדָּרֵז וּבָא לִיאַקוֹס,
בְּאוֹן תּוֹפֵס בְּשִׁנָּיו סֵיפוֹ,
לַיְלָה וְיוֹמָם נֶאֱבָקוּ,
שְׁלָשׁ-יָמִים, שְׁלשָׁה לֵילוֹת.
בְּנוֹת-אַלְבַּנְיָה תְּקוֹנֶנָּה
עֹטוֹת-אֵבֶל, שְׁחוֹרִים,
עַל עֲקֵבוֹ שָׁב וָלִי גְּוֶקַס,
נֶחֱנָק בְּדָמָיו שֶׁלּוֹ.