1.
כֶּלֶב הַיָּם הַזָּקֵן בְּ“אַדְמִירַל בִּינְבָּאוּ”
הָאָצִיל טְרִילוֹנֵי, ד"ר לִיבְסִי וְהָאֲדוֹנִים הָאֲחֵרִים בִּקְשׁוּנִי לִכְתֹּב אֶת כָּל פְּרָטֵי הַסִּפּוּר עַל אִי הַמַּטְמוֹן, מֵרֵאשִׁיתוֹ וְעַד סוֹפוֹ; לִכְתֹּב וְלֹא לְהַסְתִּיר דָבָר, מִלְבַד הַמָּקוֹם הַמְּדֻיָק שֶׁל הָאִי, וְזֹאת מִשׁוּם שֶׁיֵשׁ בּוֹ עֲדַיִן אוֹצָר שֶׁטֶרֶם נֶחְשַׂף.
כֵּיוָן שֶׁכָּךְ, אֲנִי נוֹטֵל עַכְשָׁו אֶת הָעֵט בְּיָדִי, בְּאַחַד הַיָּמִים הַנָּאִים לִשְׁנַת 1788 וְחוֹזֵר אָחוֹרָה, לְאוֹתָהּ עֵת, שֶׁבָּהּ נִהֵל אָבִי אֶת הַפֻּנְדָק “אַדְמִירַל בִּינְבָּאוּ” וְהַיַּמַּאי הַקָּשִׁישׁ וְהַשָּׁחוּם, בַּעַל הַצַּלֶקֶת, הִגִיעַ לָרִאשׁוֹנָה לִשְׁכֹּן בְּצֵל קוֹרָתֵנוּ.
אֲנִי זוֹכֵר אוֹתוֹ כְּאִלוּ הָיָה זֶה אֶתְמוֹל, בְּשָׁעָה שֶׁנִּכְנַס בְּצַעַד כָּבֵד בְּדֶלֶת הַפֻּנְדָק, אַרְגַז-הַיָּם נִגְרַר אַחֲרָיו בְּעֶגְלַת-יָד: אָדָם גְבַהּ-קוֹמָה, מוּצָק וּכְבַד-תְּנוּעָה, צַמָתוֹ הַמְּשׁוּחָה בְּזֶפֶת שְׁמוּטָה מֵעַל אַחַת מִכִּתְפֵי אַדַרְתּוֹ הַכְּחֻלָה וְהַמֻּכְתֶּמֶת; יָדָיו שְׁחוּקוֹת וּמְצֻלָקוֹת, וְלָהֶן צִפָּרְנַיִם שְׁחוֹרוֹת וּשְׁבוּרוֹת; וְהַחֲתָךְ שֶׁלְאֹרֶךְ אַחַת מִלְחָיָיו – צַלֶקֶת כְּחֻלָה-שְׁחוֹרָה מְזֻהֶמֶת.
אֲנִי זוֹכֵר אוֹתוֹ מַקִיף בְּמַבָּטוֹ אֶת הַמִּפְרָצוֹן, שׁוֹרֵק לְעַצְמוֹ בִּשְׁעַת מַעֲשֶׂה וְאַחַר-כָּךְ פּוֹצֵחַ בְּאוֹתוֹ שִׁיר-יָם עַתִּיק, שֶׁהָיָה שָׁר פְּעָמִים כֹּה רַבּוֹת אַחַר-כָּךְ:
תְּרֵיסַר גְבָרִים עַל אֲרוֹן הַמֵּת,
יוֹ-הוֹ-הוֹ, וּבַקְבּוּק מָלֵא רוּם!
מְזַמֵר הָיָה בְּקוֹל גָבוֹהַּ וּמַרְטִיט, שֶׁנִּשְׁמַע כְּמֵיתָר שֶׁכֻּוְנַן וְנִשְׁבַּר לְיַד תֵּבַת-הַתְּהוּדָה.
אַחַר-כָּךְ חָבַט עַל הַדֶּלֶת בְּשֶׁבֶר-מַקֵל, שֶׁנִּרְאָה כְּמִין מָנוֹף-יָד אֲשֶׁר נָשָׂא בְּיָדוֹ; וּכְשֶׁהוֹפִיעַ אָבִי הֵרִים אֶת קוֹלוֹ הַמְּחֻסְפָּס וְהִזְמִין כּוֹס רוּם.
מִשֶׁהוּבָא הַמַּשְׁקֶה לְפָנָיו לָגַם מִמֶנוּ לְאַט לְאַט, כְּמֻמְחֶה בַּעַל טַעַם, הַמִּשְׁתַּהֶה לִקְבֹּעַ אֶת נִיחוֹחוֹ, וַעֲדַיִן הוֹסִיפוּ עֵינָיו לִסְקֹר אֶת הַצּוּקִים וְאֶת שֶׁלֶט הַפֻּנְדָק.
“זֶהוּ מִפְרָצוֹן נֶחְמָד.” אָמַר לְבַסוֹף, “וְזֹאת הִיא מִסְבָּאָה נֶחְמָדָה.
הַרְבֵּה מְבַקְרִים, אֶחָא?”
“לֹא,” עָנָה אָבִי, הַמְּבַקְרִים מֻעָטִים עַד מְאֹד, לְצַעֲרִי הָרַב."
“טוֹב מְאֹד,” הוֹסִיף וְאָמַר, “זֶה יִהְיֶה הַמַּעֲגָן שֶלִי.
הֵי, אַתָּה, חָבֵר,” צָעַק לְעֵבֶר הָאָדָם שֶׁהָדַף אֶת עֶגְלַת-הַיָּד, “תָּבִיא אֶת זֶה לְמַעְלָה וַעֲזרֹ לִי עִם הָאַרְגָז.
אֲנִי אֶשָׁאֵר כָּאן זְמַן-מָה,” הִמְשִׁיךְ, “אֲנִי בֶּן-אָדָם פָּשׁוּט אֲנִי; רוּם וּפְרוּסַת-בָּשָׂר וּבֵיצִים – זֶה כָּל מַה שֶׁאֲנִי צָרִיךְ; וְגַם אֶת הָרֹאשׁ עַל הַכְּתֵפַיִם, שֶׁאוּכַל לְהַבִּיט אֶל אֳנִיוֹת שֶׁמַפְלִיגוֹת בַּיָּם.
אֵיךְ אַתָּה צָרִיךְ לִקְרֹא לִי? אַתָּה יָכוֹל לִקְרֹא לִי קַפִּיטַן.
אֶה, אֲנִי מֵבִין לְאָן אַתָּה חוֹתֵר, הִנֵה!” וְהוּא הִשְלִיךְ שְׁלשָׁה-אַרְבָּעָה מַטְבְּעוֹת-זָהָב עַל הַמִּפְתָּן.
“אַל תִּתְבַּיֵשׁ לוֹמַר לִי מָתַי נִגְמֶרֶת הַמִּקְדָמָה הַזֹּאת.” אָמַר, וְנִרְאָה זוֹעֵף וְתַקִיף כְּמוֹ גֶנֶרַל.
וְאָמְנָם, כָּל כַּמָּה שֶׁבְּגָדָיו הָיוּ בְּלוֹאִים, וְכָל כַּמָּה שֶׁדִבּוּרוֹ הָיָה גַס וּמְחֻסְפָּס, הוּא לֹא נִרְאָה כְּלָל כְּיַמַאי פָּשׁוּט.
הוֹפָעָתוֹ הָיְתָה כְּשֶׁל חוֹבֵל, הָרָגִיל לְצִיוּת אוֹ לְהַצְלָפָה.
הָאִישׁ שֶׁהֵבִיא אֶת עֶגְלַת-הַיָּד סִפֵּר, כִּי הָאוֹרֵחַ שֶׁלָנוּ חָקַר וְשָׁאַל אֵלוּ פֻּנְדָקִים נֵמְצָאִים לְאֹרֶךְ הַחוֹף; וּלְאַחַר שֶׁשָּׁמַע טוֹבוֹת עַל הַפֻּנְדָק שֶׁלָנוּ, שֶׁהוּא נָעִים וְגַם מְבוֹדָד, הֶחְלִיט לִבְחֹר בּוֹ.
זֶה כָּל מַה שֶׁיָּכֹלְנוּ לִלְמֹד עַל אוֹרְחֵנוּ.
הוּא הָיָה אָדָם שַׁתְקָן מְאֹד בְּטִבְעוֹ.
כָּל הַיּוֹם כֻּלוֹ בִּלָה בְּקִרְבַת הַמִּפְרָצוֹן, אוֹ עַל הַצּוּקִים, עִם קְנֵה-מִשְׁקֶפֶת בְּיָדוֹ; וְכָל שְׁעוֹת הָעֶרֶב הָיָה יוֹשֵׁב בְּפִנַת הַטְּרַקְלִין, מוּל הָאָח, וְשׁוֹתֶה כַּמֻּיּוֹת עֲצוּמוֹת שֶׁל רוּם מָהוּל בְּמַיִם.
כַּאֲשֶׁר פָּנָה אֵלָיו מִישֶׁהוּ לֹא נָהַג לַעֲנוֹת, אֶלָא רַק נָעַץ בַּדּוֹבֵר מַבָּט חַד וְזוֹעֵף וְתָקַע בְּאַפּוֹ כְּמוֹ בַּחֲצוֹצְרָה.
כֵּיוָן שֶׁכָּךְ הֶחְלַטְנוּ – אֲנַחְנוּ וְאוֹרְחֵינוּ – לְהָנִיחַ לוֹ לְנַפְשׁוֹ.
יוֹם יוֹם, לְאַחַר שֶׁחָזַר מִסִיוּרָיו, הָיָה שׁוֹאֵל אִם לֹא רָאִינוּ אֵיזֶה יַמַאי עוֹבֵר בַּדֶּרֶךְ.
תְּחִלָה חָשַׁבְנוּ כּי הוּא שׁוֹאֵל זֹאת מִשׁוּם שֶׁהוּא מִתְגַעְגֵעַ לְחֶבְרָה; אֲבָל בִּמְהֵרָה נוֹכַחְנוּ לָדַעַת כִּי, אַדְרַבָּא, הוּא הִשְׁתּוֹקֵק לְהִמָנַע מִכָּל פְּגִישָׁה שֶׁהִיא.
מִשֶׁהָיָה יוֹרֵד-יָם נִכְנָס בְּמִקְרֶה אֶל “אַדְמִירַל בִּינְבָּאוּ”, הָיָה אוֹרְחֵנוּ מֵצִיץ תְּחִלָה מִבַּעַד לְוִילוֹן-הַדֶּלֶת לִפְנֵי כְּנִיסָתוֹ אֶל הַטְּרַקְלִין; וְגַם אָז הִקְפִּיד לִהְיוֹת אִלֵם כְּדָג.
אֲשֶׁר לִי, לְפָחוֹת, דָבָר זֶה לֹא נִרְאָה לִי כְּחִידָה; שֶׁכֵּן אֲנִי הָיִיתִי שֻׁתָּף לִפְחָדָיו.
יוֹם אֶחָד הוּא נָטַל אוֹתִי הַצִּדָה וְהִבְטִיחַ לִי מַטְבֵּעַ-כֶּסֶף שֶׁל אַרְבָּעָה פֶּנִי בְּכָל רִאשׁוֹן לַחֹדֶשׁ אִם רַק אָשִׂים עַיִן עַל יוֹרֵד-יָם בַּעַל רֶגֶל אַחַת וְאוֹדִיעַ לוֹ בָּרֶגַע שֶׁיוֹפִיעַ.
אָמְנָם, כְּשֶׁהִגִיעַ הָרִאשׁוֹן לַחֹדֶשׁ וַאֲנִי הִזְכַּרְתִּי לוֹ אֶת שְׂכָרִי, הוּא הָיָה רַק נוֹעֵץ בִּי מַבָּט וְתוֹקֵעַ בְּאַפּוֹ; אֲבָל בְּטֶרֶם חָלַף שָׁבוּעַ הָיָה בָּא וּמוֹסֵר לִי אֶת הַמַּטְבֵּעַ וְחוֹזֵר עַל הַפְּקֻדָה “לִפְקֹחַ עַיִן עַל יַמַאי בַּעַל רֶגֶל אַחַת.”
לוּ יְדַעְתֶּם עַד כַּמָּה רָדְפָה אוֹתִי דְמוּת זוֹ בַּחֲלוֹמוֹתַי! בְּלֵילוֹת-סְעָרָה, כַּאֲשֶׁר הָרוּחַ הִרְעִידָה אֶת פִּנוֹת-הַבַּיִת וְהַנַּחְשׁוֹלִים שָׁאֲגוּ עַל צוּקֵי הַמִּפְרָץ, הָיִיתִי רוֹאֶה אוֹתוֹ בְּאֶלֶף צוּרוֹת זַוְעָתִיוֹת, כְּשֶׁהוּא דוֹלֵק אַחֲרַי עַל רַגְלוֹ הָאַחַת.
אָכֵן, הַאֲמִינוּ לִי – הִרְוַחְתִּי אֶת אַרְבַּעַת הַפֶּנִים הַלָּלוּ בְּזֵעַת אַפַּי.
אַךְ אַף-עַל-פִּי שֶׁחָשַׁשְׁתִּי כָּל-כָּךְ מִן הַפְּגִישָׁה עִם אוֹתוֹ יַמַאי בַּעַל רֶגֶל אַחַת, הָיָה פַּחְדִי מִן הַקַּפִּיטַן עַצְמוֹ קָטָן מִפַּחְדָם שֶׁל כָּל אֵלֶה שֶׁהִכִּירוּהוּ.
הָיוּ לֵילוֹת שֶׁבָּהֶם לָגַם רוּם-בְּמַיִם יָתֵר עֶל הַמִּדָה, וְאָז הָיָה יוֹשֵׁב וּפוֹצֵחַ בְּאוֹתָם שִׁירֵי-יָם נוֹשָׁנִים וְגַסִים, בְּהִתְעַלְמוֹ מִכָּל הַסּוֹבֵב אוֹתוֹ.
אַךְ לְעִתִּים הָיָה מְאַלֵץ אֶת כָּל הַחֲבוּרָה הָרוֹעֶדֶת לְהַאֲזִין לְסִפּוּרָיו, אוֹ לְהִצְטָרֵף לְזִמְרָתוֹ.
לֹא פַּעַם הָיוּ קִירוֹת-הַבַּיִת רוֹעֲדִים לִצְלִילֵי “יוֹ-הוֹ-הוֹ וּבַקְבּוּק שֶׁל רוּם”.
הַכֹּל הִצְטָרְפוּ לַזִּמְרָה מִתּוֹךְ חֲשָׁשׁ לְחַיֵיהֶם, כְּשֶׁכָּל אֶחָד מִתְאַמֵץ לָשִׁיר בְּקוֹל רָם יוֹתֵר מֵחֲבֵרָיו.
כִּי בִּנְסִיבּוֹת אֵלוּ הוּא לֹא יָדַע חָכְמוֹת: לְפֶתַע הָיָה מַנְחִית אֶת אֶגְרוֹפוֹ עַל הַשֻּׁלְחָן, כְּדֵי לְהַשְׁלִיט דְמָמָה בָּאוּלָם.
הוּא הָיָה נִתְקָף בְּזַעַם-אֵימִים לְמִשְׁמַע שְׁאֵלָה כָּלְשֶׁהִי, וּלְעִתִּים זָעַם מִשׁוּם שֶׁכָּל שְׁאֵלָה לֹא נִשְׁאֲלָה – וְהָיְתָה זוֹ הוֹכָחָה, לְדַעְתּוֹ, כִּי הַקָּהָל לֹא הֶאֱזִין לְסִפּוּרָיו.
הוּא אַף לֹא הִנִיחַ לְאִישׁ לָצֵאת מִן הַפֻּנְדָק בְּטֶרֶם מִלֵא אֶת בִּטְנוֹ מַשְׁקֶה עַד שֶׁתָּקְפָה אוֹתוֹ תְּנוּמָה וְגָרַר עַצְמוֹ אֶל הַמִּטָה.
סִפּוּרָיו הֵטִילוּ אֵימָה עַל הַקָּהָל.
שֶׁכֵּן הָיוּ אֵלֶה סִפּוּרִים מַחֲרִידִים: עַל תְּלִיוֹת, וְהוֹצָאוֹת לַהוֹרֵג, וְסוּפוֹת נוֹרָאוֹת, וּסְפִינוֹת טְבוּעוֹת, וּמִינֵי מַעֲשִׂים וּמְקוֹמוֹת פְּרוּעִים.
נִרְאֶה כִּי הוּא חַי בְּקֶרֶב הָאֲנָשִׁים הַנּוֹרָאִים בְּיוֹתֵר שֶׁהִפְלִיגוּ אֵי-פַּעַם עַל גַלֵי הַיָּם; וְהַלָּשׁוֹן שֶׁבָּהּ הִשְׁמִיעַ אֶת סִפּוּרָיו הֶחֱרִידָה אֶת מַאֲזִינָיו הַתְּמִימִים לֹא פָּחוֹת מֵאֲשֶׁר מַעֲשֵׂי הַזְּוָעָה עַצְמָם.
אָבִי חָשַׁשׁ פֶּן הַפֻּנְדָק יֵהָרֵס, לְאַחַר שֶׁהַלָּקוֹחוֹת יַחְדְלוּ לָבוֹא לְכָאן מֵרֹב אֵימָה; אֳבָל אֲנִי מַאֲמִין כִּי נוֹכְחוּתוֹ הָיְתָה לָנוּ לִבְרָכָה.
נָכוֹן, הָאֲנָשִׁים נִתְמַלְאוּ פַּחַד, וּבְכָל-זֹאת הֵם אָהֲבוּ לָבוֹא.
אִשִׁיוּתוֹ גָרְמָה הִתְרַגְשׁוּת שֶׁל מַמָשׁ בְּקֶרֶב בְּנֵי הַכְּפָר הָרְגוּעִים; הַצְּעִירִים הֶעֱרִיצוּ אוֹתוֹ וְכִנוּהוּ “כֶּלֶב-יָם אֲמִתִּי”, אוֹ “מַלָח מָלוּחַ” וּשְׁאָר כִּנוּיִים מֵעֵין אֵלֶה, וְאַף הוֹסִיפוּ וְאָמְרוּ כִּי אֲנָשִׁים מִסוּגוֹ הֵם הַמְּטִילִים אֶת אֵימַת בְּרִיטַנְיָה עַל מֶרְחֲבֵי הַיָּם.
וּבְכָל-זֹאת אִיֵם אָדָם זֶה לְהָבִיא עָלֵינוּ חֻרְבָּן.
הוּא הוֹסִיף לְהִתְגוֹרֵר אֶצְלֵנוּ שָׁבוּעוֹת וְאַף חֳדָשִׁים, הַמִּקְדָמָה שֶׁשִׁלֵם לָנוּ הִתְמַסְמְסָה מִכְּבָר, וְאַף-עַל-פִּי כֵן לֹא הֵעֵז אָבִי לְבַקֵשׁ מִמֶנוּ תַּשְׁלוּם נוֹסָף; מִשֶׁנִּסָה פַּעַם לִרְמֹז לוֹ עַל כָּךְ, תָּקַע הַקַּפִּיטַן בְּאַפּוֹ בְּקוֹל רָם וְאַדִיר, שֶׁנִּשְׁמַע כִּשְׁאָגָה נוֹרָאָה, וּמַבָּטוֹ הַזּוֹעֵם הִבְרִיחַ אֶת אָבִי הַמִּסְכֵּן מִן הַחֶדֶר.
יָדָיו רָעֲדוּ אַחַר-כָּךְ, וַאֲנִי בָּטוּחַ כִּי הָעֶלְבּוֹן וְהָאֵימָה שֶׁמִּלְאוּ אֶת לִבּוֹ בָּחֳדָשִׁים אֵלֶה הֵחִישׁוּ אֶת קִצוֹ הָאֻמְלָל.
בְּכָל יְמֵי שְׁהוֹתוֹ אֶצְלֵנוּ לֹא שִׁנָה הַקַּפִּיטַן כְּלָל אֶת מַלְבּוּשׁוֹ.
זָכוּר לִי מַרְאֵה מְעִילוֹ, שֶׁהִטְלִיא לְעַצְמוֹ בְּתוֹךְ חַדְרוֹ, וַאֲשֶׁר לֹא הָיָה לְבַסוֹף אֶלָא מִכְלוֹל שֶׁל טְלָאִים.
הוּא מֵעוֹלָם לֹא שָׁלַח-אוֹ-קִבֵּל מִכְתָּבִים, אַף לֹא דִבֵּר עִם אִישׁ זוּלַת הַדַּיָרִים, וְגַם עִם אֵלֶה רַק בְּשָׁעָה שֶׁלָגַם רוּם.
אַרְגַז-הַיָּם הַגָּדוֹל מֵעוֹלָם לֹא נִפְתַּח לְעֵינֵי אִישׁ מֵאִתָּנוּ.
פַּעַם אַחַת וִיחִידָה בִּלְבַד יָצָא אוֹרְחֵנוּ מִכֵּלָיו.
הָיָה זֶה לִפְנֵי הַסּוֹף הֶעָגוּם, כַּאֲשֶׁר אָבִי הָאֻמְלָל הָלַךְ וְדָעַךְ בְּאֵין-מוֹשִׁיעַ.
יוֹם אֶחָד, בִּשְׁעוֹת אַחֲרֵי-הַצָּהֳרַיִם הַמְּאֻחָרוֹת, בָּא ד"ר לִיבְסִי לְבִקוּר חוֹלִים.
לְאַחַר שֶׁסִיֵם אֶת הָאֲרוּחָה שֶׁהֵכִינָה לוֹ אִמִי, יָרַד הָרוֹפֵא אֶל הַטְּרַקְלִין, כְּדֵי לְעַשֵׁן מִקְטֶרֶת וּלְהַמְתִּין לְסוּסוֹ.
הָלַכְתִּי בְּעִקְבוֹתָיו, וַאֲנִי זוֹכֵר עַד הַיּוֹם מֶה עָצוּם הָיָה הַנִּגוּד בֵּין הָרוֹפֵא הַלָּבוּשׁ הָדָר, בַּעַל הָעֵינַיִם הַבְּהִירוֹת וְהַגִנוּנִים הָאֲדִיבִים, לְבֵין שׁוֹדֵד-הַיָּם הָמְגֻשָׁם וְהַמַּצְחִין שֶׁלָנוּ, שֶׁיָּשַׁב סָפוּג רוּם, זְרוֹעוֹתָיו פְּשׁוּטוֹת עלַ גַבֵּי הַשֻּׁלְחָן.
לְפֶתַע פִּתְאֹם הוּא – כְּלוֹמַר, הַקַּפִּיטַן – הִתְחִיל מְזַמְרֵר אֶת שִׁירוֹ הַקָּבוּעַ:
תְּרֵיסָר גְבָרִים עַל אֲרוֹן-הַמֵּת,
יוֹ-הוֹ-הוֹ, וּבַקְבּוּק מָלֵא רוּם!
שְׁתוּ וְהַפְלִיגוּ אֶל עוֹלַם-הָאֱמֶת,
יוֹ-הוֹ-הוֹ וּבַקְבּוּק שֶׁל רוּם…
אִישׁ מֵאִתָּנוּ לֹא הִקְדִישׁ תְּשׂוּמֶת-לֵב מְיֻחֶדֶת לְשִׁיר זֶה, שֶׁכֵּן הוּא לֹא הָיָה עוֹד חָדָשׁ לְאִישׁ, מִלְבַד לְד“ר לִיבְסִי.
הִבְחַנְתִּי כִּי הַשִּׁיר לֹא הִרְנִין אֶת לִבּוֹ; לְרֶגַע קַל הוּא הִזְעִיף אֶת עֵינָיו וְאַחַר-כָּךְ הִמְשִׁיךְ אֶת שִׂיחָתוֹ עִם טֵילוֹר, הַגַּנָן הַזָּקֵן, עַל תְּרוּפָה חֲדָשָׁה לְמַחֲלַת הַשִּׁגָרוֹן שֶׁלוֹ.
בֵּינָתַיִם הָלְכָה רוּחוֹ שֶׁל הַקַּפִּיטַן הַמְּזַמֵר וְהִצְטַהֲלָה, וּלְפֶתַע פִּתְאֹם הוּא הִנְחִית אֶת אֶגְרוֹפוֹ עַל גֵּבי הַשֻּׁלְחָן שֶׁלְפָנָיו בְּמַשְמָעוּת שֶׁהָיְתָה בְּרוּרָה לְכֻלָנוּ − “שֶׁקֶט!”.
בִּן-רֶגַע הִשְׁתַּתְּקוּ הַכָּל – כֻּלָם, מִלְבַד ד”ר לִיבְסִי.
הוּא הוֹסִיף לְדַבֵּר בְּקוֹל צָלוּל וְאָדִיב, וְלִינֹק מִמִקְטַרְתּוֹ בֵּין כָּל מִלָּה אוֹ שְׁתַּיִם.
מֶשֶׁךְ שְׁנִיוֹת אֲחָדוֹת נָעַץ בּוֹ הַקַּפִּיטַן אֶת מַבָּטוֹ, וְאַחַר-כָּךְ חָבַט שֵׁנִית עַל גַבֵּי הַשֻּׁלְחָן וְהִרְעִים בְּקוֹל צָרוּד וּמְאַיֵם:
“שֶׁקֶט שָׁם, עַל הַסִּפּוּן!”
“הַאִם פָּנִיתָ אֵלַי, אֲדוֹנִי?” שָׁאַל הָרוֹפֵא.
וּלְאַחַר שֶׁהַבִּרְיוֹן עָנָה, בְּתוֹסֶפֶת גִדוּף, שֶׁאָמְנָם אֵלָיו הִתְכַּוֵן, הוֹסִיף ד"ר לִיבְסִי וְאָמַר: “יֵשׁ לִי רַק דָבָר אֶחָד לוֹמַר לְךָ, אֲדוֹנִי, וְהוּא – שֶׁאִם תַּמְשִׁיךְ לִלְגֹם רוּם, יִפָּטֵר הָעוֹלָם בְּקָרוֹב מְאֹד מִבֶּן-בְּלִיַעַל מְזֻהָם וּבִלְתִּי-נִסְבָּל!”
זַעַמְוֹ שֶׁל הַיַּמַּאי הַקָּשִׁישׁ הָיָה נוֹרָא.
הוּא קָפַץ עַל רַגְלָיו, שָׁלַף אוֹלַר-מַלָחִים פָּתוּחַ, הִצִיבוֹ עַל-כַּף-יָדוֹ הַפְּרוּשָׂה וְאִיֵם לְהַצְמִיד אֶת הָרוֹפֵא אֶל הַקִּיר.
ד"ר לִיבְסִי לֹא זָז מִמְקוֹמוֹ.
הוּא דִבֵּר אֵלָיו כְּמִקֹדֶם, בְּקוֹל שָקֵט וְיַצִיב, אַךְ עִם זֹאת רָם דַיוֹ, כְּדֵי שֶׁהַנּוֹכְחִים כֻּלָם יִשְמְעוּ הֵיטֵב אֶת דְבָרָיו:
“אִם לֹא תַּחֲזִיר בְּזֶה הָרֶגַע אֶת הָאוֹלָר לְכִיסְךָ, אֲנִי מַבְטִיחַ לְךָ בְּהֵן-צֶדֶק כִּי בַּיּוֹם הַבָּא תִּתְנַדְנֵד גוּפָתְךָ עַל עֵץ-הַתְּלִיָה.”
אַחַר-כָּךְ נִטַשׁ דוּ-קְרָב שֶׁל מַבָּטִים בֵּין הַשְּׁנַיִם; אַךְ הַקַּפִּיטַן נִכְנַע בִּמְהֵרָה, הִכְנִיס אֶת הָאוֹלָר לְכִיסוֹ וְחָזַר וְהִתְיַשֵׁב, כְשֶׁהוּא רוֹטֵן לְעַצְמוֹ כְּכֶלֶב מֻכֶּה.
“וְעַכְשָׁו, אֲדוֹנִי,” הִמְשִׁיךְ הָרוֹפֵא וְאָמַר, “כֵּיוָן שֶׁיוֹדֵעַ אֲנִי כִּי בַּרְנָשׁ כָּמוֹךָ נִמְצָא בְּאֵזוֹר-שִׁפּוּטִי, יָכוֹל אַתָּה לִהְיוֹת סָמוּךְ וּבָטוּחַ כִּי עֵינִי תִּהְיֶה צוֹפִיָה עָלֶיךָ יוֹמָם וָלַיְלָה.
אֵינֶנִי רוֹפֵא בִּלְבָד, אֶלָא גַם שׁוֹפֵט-שָׁלוֹם; וְאִם רַק אֶשְׁמַע שֶׁמֶץ תְּלוּנָה עָלֶיךָ, אֲצַוֶה לְהַפְעִיל אֶת כָּל הָאֶמְצָעִים כְּדֵי לְסַלֵק אוֹתְךָ מִכָּאן.
זֶה הַכֹּל.”
כַּעֲבֹר רֶגַע הִגִיעַ סוּסוֹ שֶׁל ד"ר לִיבְסִי אֶל הַדֶּלֶת וְהוּא יָצָא וְרָכַב לְדַרְכּוֹ.
הַקַּפִּיטַן הָיָה שָׁקֵט מְאֹד אוֹתוֹ עֶרֶב, וְגַם בַּעֲרָבִים רַבִּים שֶׁאַחֲרָיו.
2.
כֶּלֶב-כּוּשִׁי מוֹפִיעַ וְנֶעְלָם
לֹא עָבְרוּ יָמִים רַבִּים, וְהָרִאשׁוֹן מִבֵּין הָאֵרוּעִים הַמּוּזָרִים הִתְרַחֵשׁ – אוֹתָם אֵרוּעִים שֶׁעֲתִּידִים הָיוּ לְשַׁחְרֵר אוֹתָנוּ מִן הַקַּפִּיטַן, אַךְ לֹא מִן הַדְּבָרִים הַקְּשׁוּרִים בּוֹ.
הַחֹרֶף הָיָה קַר עַד אֵימָה, רָצוּף סוּפוֹת כְּפוֹר, וְהָיָה בָּרוּר לְכֻלָנוּ כִּי אָבִי הַחוֹלֶה לֹא יִזְכֶּה לְקַדֵם אֶת פְּנֵי הָאָבִיב.
הוּא הָלַךְ וְדָעַךְ, וְנֵטֶל הַפֻּנְדָק עָבַר אֶל שְׁכֶם אִמִי וְשִׁכְמִי שֶׁלִי.
הָיִינוּ עֲסוּקִים וּטְרוּדִים בְּיוֹתֵר וְלֹא נִתְפַּנִינוּ לְהַקְדִישׁ תְּשׂוּמֶת-לֵב רַבָּה לְאוֹרְחֵנוּ הַקָּשׁוּחַ.
הַדָּבָר אֵרַע בְּבֹקֶר יָנוּאַר צוֹנֵן וְדוֹקְרָנִי.
הַמִּפְרָץ הָיָה עָטוּף כְּסוּת כְּפוֹרִית אֲפַרְפָּרָה.
הַגַּלִּים לָחֲכוּ אֶת אַבְנֵי הַחוֹף וְקַרְנֵי הַשֶּׁמֶשׁ הָרִאשׁוֹנוֹת נָגְעוּ קַלוֹת בְּרָאשֵׁי הַגְּבָעוֹת.
הַקַּפִּיטַן הִשְׁכִּים קוּם מֻקְדָם מִן הָרָגִיל וְיָרַד אֶל הַחוֹף כְּשֶׁחַרְבּוֹ מִתְנַדְנֶדֶת מִתַּחַת לִמְעִילוֹ הַמְּרֻפָּט, קְנֵה-הַמִּשְׁקֶפֶת מִתַחַת לִזְרוֹעוֹ וְכוֹבָעוֹ שָׁמוּט עַל עָרְפּוֹ.
אֲנִי זוֹכֵר כֵּיצַד לִוָה אוֹתוֹ הֲבֵל-נְשִׁימָתוֹ בְּלֶכְתּוֹ כְּעַמוּד-עָשָׁן, וְהַקּוֹל הָאַחֲרוֹןֹ שֶׁהִגִיעַ אֵלַי מִמֶנוּ, בִּפְנוֹתוֹ אֶל הַסֶּלַע הַגָּדוֹל, הָיָה נַחֲרַת-זַעַף רָמָה, כְּאִלוּ מַחֲשַׁבְתּוֹ הָיְתָה נְתוּנָה עֲדַיִן לְד"ר לִיבְסִי.
אִמִי נִמְצְאָה אוֹתָהּ שָׁעָה בְּחַדְרוֹ שֶׁל אָבִי וַאֲנִי עָרַכְתִּי אֶת הַשֻּׁלְחָן, לִקְרַאת שׁוּבוֹ שֶׁל הַקַּפִּיטַן לַאֲרוּחַת-הַבֹּקֶר.
לְפֶתַע נִפְתְּחָה דֶלֶת-הַכְּנִיסָה, וּלְתוֹךְ הַטְּרַקְלִין נִכְנַס אָדָם זָר, שֶעֵינַי לֹא רָאוּהוּ מֵעוֹלָם.
הָיָה זֶה יְצוּר חִוֵר, צְהַבְהַב, שֶׁצֶמֶד אֶצְבָּעוֹת חָסַר בְּיָדוֹ הַשְּׂמָאלִית; וְאַף-עַל-פִּי שֶׁנָּשָׂא חֶרֶב-מַלָחִים, הוּא לֹא נִרְאָה בְּעֵינַי כְּאִישׁ-מִלְחָמָה.
עֵינִי הָיְתָה תָּמִיד פְּקוּחָה לְגַלוֹת יוֹרְדֵי-יָם, בַּעֲלֵי רֶגֶל אַחַת אוֹ שְׁתַּיִם, וְזוֹכְרַנִי כִּי טִפּוּס זֶה עוֹרֵר בִּי תְּמִיהָה.
הוּא לֹא נִרְאָה מַלָח שֶׁל מַמָשׁ, וּבְכָל-זֹאת נָדַף מִמֶנוּ רֵיחַ שֶׁל יָם.
שָאַלְתִּי אוֹתוֹ בַּמֶּה אוּכַל לְשָׁרְתוֹ וְהוּא הִזְמִין רוּם; אַךְ בְּרֶגַע שֶׁעָמַדְתִּי לָצֵאת אֶת הַחֶדֶר כְּדֵי לְהָבִיא אֶת הַמַּשְׁקֶה, הוּא רָמַז אֵלַי לִקְרֹב אֵלָיו.
עָצַרְתִּי בִּמְקוֹמִי, הַמַּפִּית בְּיָדִי.
“בּוֹא הֵנָה, יֶלֶד,” אָמַר, “הִתְקָרֵב אֵלַי מְעַט”.
עָשִׂיתִי צַעַד אֶחָד קָדִימָה.
“תַּגִיד לִי, זֶה פֹּה הַשֻּׁלְחָן שֶׁל הֶחָבֵר שֶׁלִי בִּיל?” שָׁאַל בְּמִין גִחוּךְ מְרֻשָׁע.
עָנִיתִי כִּי אֵינֶנִי מַכִּיר אֶת בִּיל חֲבֵרוֹ, וְכִי שֻׁלְחָן זֶה נוֹעַד לְאָדָם הַמִּתְאַכְסֵן בְּבֵיתֵנוּ, שֶׁנִּקְרָא בְפִינוּ ‘קַפִּיטַן’.
“זֶהוּ זֶה,” אָמַר הַלָּה, “אֶפְשָׁר בְּהֶחְלֵט לִקְרֹא לֶחָבֵר שֶׁלִי בִּיל ‘קַפִיטַן’.
יֵשׁ לוֹ צַלֶקֶת עַל לְחִי אַחַת, וְגַם הִתְנַהֲגוּת יוֹצֵאת מֵהַכְּלָל, בְּעִקָר בִּזְמַן הַלְּגִימָה, יֵשׁ לֶחָבֵר שֶׁלִי בִּיל.
בּוֹא נַגִיד, לְצוֹרֶךְ הַשִּׂיחָה, שֶׁלַקַּפִּיטָן שֶׁלָכֶם יֵשׁ צַלֶקֶת עַל לְחִי אַחַת, וּבוֹא נַגִיד גַם, אִם מִתְחַשֵׁק לְךָ, שֶׁזוֹהִי הַלְּחִי הַיְּמָנִית.
אָה – מָה אָמַרְתִּי לְךָ?! וְעַכְשָׁו, אוּלַי הֶחָבֵר שֶׁלִי בִּיל נִמְצָא עַכְשָׁו בַּבַּיִת?”
עָנִיתִי כִּי הוּא יָצָא לְטִיוּל.
“לְאֵיזֶה כִּווּן, יֶלֶד? לְאֵיזֶה כִּווּן הוּא הָלַךְ”?
לְאַחַר שֶׁהִצְבַּעְתִּי עַל הַצּוּק וְסִפַּרְתִּי מָתַי הַקַּפִּיטַן עוֹמֵד לָשׁוּב וְעָנִיתִי עַל כַּמָּה שְׁאֵלוֹת נוֹסָפוֹת, אָמַר הַלָּה:
“אָה, זֶה יִהְיֶה נֶחְמָד כְּמוֹ לְגִימָה לֶחָבֵר שֶׁלִי בִּיל.”
הַבָּעַת פָּנָיו – בְּשָׁעָה שֶׁאָמַר מִלִים אֵלֶה – לֹא הָיְתָה נְעִימָה כְּלָל, וַאֲנִי סָבַרְתִּי בְּמִדָה רַבָּה שֶׁל צֶדֶק כִּי בַּרְנָשׁ זֶה טוֹעֶה, אֲפִלוּ אִם הִתְכַּוֵן לְמַה שֶׁאָמַר.
אַךְ עִנְיָן זֶה אֵינֶנוּ שַׁיָךְ לִי, אָמַרְתִּי בְּלִבִּי, וּמִלְבַד זֹאת לֹא יָדַעְתִּי כֵּיצַד לִנְהוֹג.
הָאוֹרַחַ הוֹסִיף לַעֲמֹד צָמוּד אֶל דֶלֶת-הַכְּנִיסָה, כְּשֶׁהוּא מֵצִיץ אֶל מֵעֵבֶר לַפִּנָה כְּחָתוּל הָאוֹרֵב לְעַכְבָּר.
פַּעַם אַחַת יָצָאתִי אֶל הַדֶּלֶת וְהוּא צִוָה עָלַי לָשׁוּב מִיָד; וּלְאַחַר שֶלֹא מִהַרְתִּי לְצַיֵת לוֹ, עָלְתָה הַבָּעָה מַחֲרִידָה עַל פָּנָיו הַצְּהֻבִּים וְהוּא פָּקַד עָלַי לְהִכָּנֵס בְּתוֹסֶפֶת גִדוּף, שֶׁהִקְפִּיץ אוֹתִי מִמְקוֹמִי.
בְּרֶגַע שֶׁנִּכְנַסְתִּי פְּנִימָה הוּא חָזַר אֶל גִנוּנָיו הַקּוֹדְמִים – מִתְחַנֵף-לְמֶחֱצָה וּמְלַגְלֵג-לְמֶחֱצָה, טָפַח עַל שִׁכְמִי וְאָמַר לִי כִּי אֲנִי נַעַר טוֹב וְהוּא מְחַבֵּב אוֹתִי מְאֹד.
“יֵשׁ לִי בֵּן פְּרָטִי מִשֶׁלִי,” אָמַר, “הוּא דוֹמֶה לְךָ כִּשְׁתֵּי טִפּוֹת מֵי-יָם, וַאֲנִי גֵאֶה בּוֹ מַשֶׁהוּ יוֹצֵא מֵהַכְּלָל.
אֲבָל הַדָּבָר הַכִי חָשׁוּב בִּשְׁבִיל נְעָרִים הוּא מִשְׁמַעַת, יֶלֶד – מִשְׁמַעַת! וְעַכְשָׁו, אִלוּ הִפְלַגְתָּ יַחַד עִם בִּיל, כִּי אָז לֹא הָיִיתָ מֵעֵז לַעֲמֹד וּלְחַכּוֹת שֶׁיַּגִידוּ לְךָ מַשֶׁהוּ שְׁתֵּי פְּעָמִים – הוֹ, לֹא! זֹאת לֹא הָיְתָה אַף פַּעַם הַשִּׁיטָה שֶׁל בִּיל, וְגַם לֹא שֶׁל אֵלֶה שֶׁהִפְלִיגוּ יַחַד אִתּוֹ… וְהִנֵה, שֶׁכֹּה אֶחְיֶה, הֶחָבֵר שֶׁלִי בִּיל, עִם קְנֵה-מִשְׁקֶפֶת מִתַּחַת לַזְּרוֹעַ שֶׁלוֹ, שֶׁכָּכָה יִהְיֶה לוֹ טוֹב, אָמֵן! אַתָּה וַאֲנִי נִכָּנֵס עַכְשָׁו בַּחֲזָרָה לַחֶדֶר, יֶלֶד, וְנִתְחַבֵּא מֵאֲחוֹרֵי הַדֶּלֶת וּנְסַדֵר לְבִּילִי הַפְתָּעָה קְטַנָה – שֶׁכָּכָה יִהְיֶה לוֹ טוֹב שׁוּב-פַּעַם.”
וּבְּאָמְרוֹ כָּךְ צָעַד הָאוֹרֵחַ יַחַד אִתִּי לְאָחוֹר, אֶל תּוֹךְ הַטְּרַקְלִין, וְהֶעֱבִיר אוֹתִי מֵאֲחוֹרָיו אֶל הַפִּנָה, כָּךְ שֶׁשְׁנֵינוּ הָיִינוּ מֻסְתָּרִים עַל-יְדֵי הַדֶּלֶת.
הַלֵּב שֶׁלִי רָעַד, כְּפִי שֶׁאַתֶּם יְכוֹלִים לְתָאֵר לְעַצְמְכֶם, וְאִם לֹא דַי בְּכָךְ, הִבְחַנְתִּי שֶׁגַם הָאוֹרֵחַ עַצְמוֹ הָיָה דֵי נִפְחָד.
כַּף-יָדוֹ לָפְתָה אֶת קַת-הַחֶרֶב וְכָל אוֹתוֹ רֶגַע הוּא בָּלַע אֲוִיר, כְּאִלוּ טִפֵּס גוּשׁ בִּגְרוֹנוֹ.
וְהִנֵה נִכְנַס הַקַּפִּיטַן פְּנִימָה, סָגַר אֶת הַדֶּלֶת בִּטְרִיקָה, מִבְּלִי לְהַבִּיט יָמִינָה אוֹ שְׂמאֹלָה, וּפָסַע חִישׁ אֶל הַשֻּׁלְחָן, שָׁם חִכְּתָה לוֹ אֲרוּחַת-הַבֹּקֶר שֶׁלוֹ.
“בִּיל,” אָמַר הָאוֹרֵחַ בְּקוֹל,שֶׁהִתְיַמֵר לִהְיוֹת אַמִיץ וְתַקִיף.
הַקַּפִּיטַן פָּנָה לְעֶבְרֵנוּ בִּקְפִיצָה וְנִצַב מוּלֵנוּ.
הַדָּם אָזַל מִפָּנָיו וַאֲפִלוּ חָטְמוֹ הָיָה כָּחֹל.
הַבָּעַת פָּנָיו הָיְתָה כְּשֶׁל אָדָם הָרוֹאֶה שֵׁד, אוֹ שָׂטָן.
חַשְׁתִּי רַחֲמִים כְּלַפָּיו, עַל דִבְרָתִי – כֹּה אֻמְלָל וְזָקֵן הוּא נִרְאָה אוֹתוֹ רֶגַע.
“בּוֹא הֵנָה, בִּיל.
אַתָּה מַכִּיר אוֹתִי.
אַתָּה הֲלֹא מַכִּיר חָבֵר וָתִיק לְהַפְלָגוֹת, בִּיל.
נָכוֹן?” אָמַר הַנָּכְרִי.
הַקַּפִּיטַן הִתְנַשֵׁם עֲמֻקוֹת וְאָמַר:
“כֶּלֶב-כּוּשִׁי!”
“וּמִי אִם לֹא הוּא?” הֵשִׁיב הַלָּה בְּקוֹל מְאוֹשָׁשׁ, “כֶּלֶב-כּוּשִׁי בִּכְבוֹדוֹ וּבְעַצְמוֹ בָּא לְבַקֵר אֶת הֶחָבֵר שֶׁלוֹ בִּילִי בַּפֻּנְדָק ‘אַדְמִירַל בִּינְבָּאוּ’.
אַח, בִּיל בִּיל, מַה שֶׁעָבַר עַל שְׁנֵינוּ מֵאָז שֶׁאִבַּדְתִּי אֶת שְׁתֵּי הָאֶצְבָּעוֹת הָאֵלֶה שֶׁלִי,” אָמַר וְהֵרִים אֶת כַּף-יָדוֹ הַפְּגוּעָה.
“שְׁמַע לִי עַכְשָׁו,” אָמַר הַקַּפִּיטַן, “הִצְלַחְתָּ לְהַשִׂיג אוֹתִי.
יָפֶה מְאֹד.
וְעַכְשָׁו דַבֵּר לָעִנְיָן – מָה אַתָּה רוֹצֶה?”
“אוֹתְךָ, בִּיל,” הֵשִׁיב כֶּלֶב-כּוּשִׁי, “אוֹתְךָ וְאֶת מַה שֶׁקָשׁוּר בְּךָ.
הַיֶּלֶד הֶחָמוּד הַזֶּה יָבִיא לִי כּוֹס רוּם, וּשְׁנֵינוּ נִתְיַשֵׁב פֹּה, בִּרְשׁוּתְךָ הָאֲדִיבָה, וּנְדַבֵּר יָשָׁר לָעִנְיָן, כְּמוֹ שְׁנֵי חֲבֵרִים-יַמָאִים וָתִיקִים.”
כְּשֶׁחָזַרְתִּי עִם הָרוּם יָשְׁבוּ כְּבָר הַשְּׁנַיִם, כָּל אֶחָד בְּצִדו הָאַחֵר שֶׁל הַשֻּׁלְחָן.
כֶּלֶב-כּוּשִׁי יָשַׁב בְּסָמוּךְ לַדֶּלֶת, מִין יְשִׁיבָה צְדוֹדִית שֶׁכַּזֹּאת, כְּשֶׁעֵינוֹ הָאַחַת שְׁלוּחָה לְעֵבֶר הַקַּפִּיַטן וְעֵינוֹ הַשְּׁנִיָּה מֻפְנֵית אֶל דֶרֶךְ הַנְּסִיגָה.
הוּא צִוָה עָלַי לְהִסְתַּלֵק וּלְהַשְׁאִיר אֶת הַדֶּלֶת פְּתוּחָה לִרְוָחָה.
עָזַבְתִּי אוֹתָם אֵפוֹא לְנַפְשָׁם וְחָזַרְתִּי אֶל הַדֶּלְפֵּק.
בְּמֶשֶׁךְ שָׁעָה אֲרֻכָּה לֹא יָכֹלְתִּי לִשְׁמֹעַ אֶלָא מִלְמוּל חֲרִישִׁי מִכִּווּן הַשֻּׁלְחָן; אַךְ לְבַסוֹף הִתְחִילוּ הַשְּׁנַיִם מְדַבְּרִים בְּקוֹל רָם יוֹתֵר וַאֲנִי יָכֹלְתִּי לִקְלֹט מִלָּה פֹּה מִלָּה שָׁם – רֻבָּן גִדוּפִים מִפִּיו שֶׁל הַקַּפִּיטַן.
“לֹא, לֹא, לֹא – וְסוֹף-פָּסוּק לַפָּרָשָׁה!” הוּא צָעַק פַּעַם אַחַת; וְאַחַר-כָּךְ: “אִם זֶה יַגִיעַ לִתְלִיָה – שֶׁיִתְלוּ אֶת כֻּלָם, וְזֶהוּ!”
וְאָז, לְפֶתַע פִּתְאֹם שָׁמַעְתִּי נֶפֶץ אַדִיר שֶׁל קְלָלוֹת וְקוֹלוֹת אֲחֵרִים – רְהִיטִים הִתְהַפְּכוּ, כִּסֵא נִשְׁבַּר, מַתָּכוֹת הִתְנַגְשׁוּ זוֹ בְּזוֹ.
וְאַחֲרֵיהֶן צַעֲקַת כְּאֵב; וּבָרֶגַע הַבָּא רָאִיתִי אֶת כֶּלֶב-כּוּשִׁי נִמְלָט הַחוּצָה עַל נַפְשׁוֹ וְהַקַּפִּיטַן רוֹדֵף אַחֲרָיו, שְׁנֵיהֶם בַּחֲרָבוֹת שְׁלוּפוֹת, כְּשֶׁכְּתֵפוֹ הַשְּׂמָאלִית שֶׁל הָאוֹרֵחַ שׁוֹתֶתֶת דָם.
בְּעָמְדוֹ עַל-יַד הַדֶּלֶת הִנְחִית הַקַּפִּיטַן עַל יְרִיבוֹ מַכַּת-חֶרֶב אַדִירָה נוֹסֶפֶת, שֶׁהָיְתָה וַדַאי מְשַׁסַעַת אוֹתוֹ לִשְׁנַיִם אִלְמָלֵא נֶעֶצְרָה הַחֶרֶב פִּתְאֹם בַּשֶּׁלֶט הַגָּדוֹל שֶׁל הַפֻּנְדָק.
תּוּכְלוּ גַם הַיּוֹם לִרְאוֹת אֶת הַפְּגִיעָה עַל צִדָהּ הַתַּחְתּוֹן שֶׁל הַמִּסְגֶרֶת.
מַכָּה זוֹ חָתְמָה אֶת הַדּוּ-קְרָב.
עַתָּה, מִשֶׁנִּמְצָא עַל אֵם-הַדֶּרֶךְ, הוֹכִיחַ כֶּלֶב-כּוּשִׁי זְרִיזוּת נִפְלָאָה.
עַל אַף פְּצִיעָתוֹ נֶעְלַם תּוֹךְ מַחֲצִית הַדַּקָה בְּמַעֲלֵה הַגִּבְעָה, וְאִלוּ הַקַּפִּיטַן עָמַד דַקוֹת אֲחָדוֹת לְיַד הַפֶּתַח וְנָעַץ מַבָּט נִרְעָשׁ בְּשֶׁלֶט הַפֻּנְדָק.
אַחַר כָּךְ הֶעֶבִיר שׁוּב וְשׁוּב אֶת כַּף-יָדוֹ עַל עֵינָיו וּלְבַסוֹף חָזַר וְנִכְנַס לַטְּרַקְלִין.
“גִ’ים,” אָמַר, “רוּם!”
תּוֹךְ כְּדֵי דִבּוּר הוּא הִסְתַּחְרֵר עַל מְקוֹמוֹ וְהִשְׁעִין אֶת יָדוֹ הָאַחַת אֶל הַקִּיר.
“גַם אַתָּה נִפְצַעְתָּ?” נֶחֱרַדְתִּי.
“רוּם,” חָזַר וְאָמַר, “אֲנִי מֻכְרָח לְהִסְתַּלֵק מִכָּאן.
רוּם! רוּם!”
פָּנִיתִי בְּרִיצָה לְמַלֵא אֶת מְבֻקָשׁוֹ; אַךְ מֵחֲמַת הַהִתְרַגְשׁוּת רָעַדְתִּי בְּכָל גוּפִי.
הִתְנַגַשְׁתִּי בְּבֶרֶז, שָׁבַרְתִּי כּוֹס אַחַת, וּבְעוֹד אֲנִי עוֹשֶׂה אֶת דַרְכִּי בַּחֲזָרָה שָׁמַעְתִּי פִּתְאֹם חֲבָטָה רָמָה שֶׁל נְפִילָה.
חָזַרְתִּי בְּרִיצָה אֶל הַטְּרַקְלִין וְרָאִיתִי אֶת הַקַּפִּיטַן שׁוֹכֵב מוּטָל מְלוֹא קוֹמָתוֹ עַל הָרִצְפָּה.
בְּאוֹתוֹ רֶגַע מַמָשׁ הוֹפִיעָה אִמִי, שֶׁנֶחְרְדָה לְמִשְׁמַע הַמְּהוּמָה וְיָרְדָה בְּרִיצָה לְעֶזְרָתִי.
עָמַדְנוּ מִשְׁנֵי צִדָיו וְהֵרַמְנוּ אֶת רֹאשׁוֹ.
הוּא נָשַׁם בְּקוֹל רָם וּבִכְבֵדוּת; אַךְ עֵינָיו הָיוּ עֲצוּמוֹת וְגוֹן פָנָיו הָיָה מַחֲרִיד.
“אוֹי וַאֲבוֹי לָנוּ!” הִתְיַפְּחָה אִמִי, “אֵיזוֹ חֶרְפָּה יָרְדָה עַל הַבַּיִת! וְאַבָּא הַמִּסְכֵּן חוֹלֶה כָּל-כָּךְ…”
לֹא הָיָה לָנוּ מֻשָׂג כֵּיצַד נִתָּן לַעֲזֹר לַקַּפִּיטָן, שֶׁכֵּן הֶאֱמַנוּ כִּי הוּא סָפַג מַכַּת-מָוֶת בַּתִּגְרָה עִם כֶּלֶב-כּוּשִׁי.
נָטַלְתִּי בְּיָדִי אֶת הָרוּם וְנִסִיתִי לָצֶקֶת אוֹתוֹ אֶל תּוֹךְ גְרוֹנוֹ; אַךְ שִׁנָיו הָיוּ קְפוּצוֹת בְּכָל כֹּחַ וְלִסְתוֹתָיו חֲזָקוֹת כַּבַּרְזֶל.
הָיְתָה זוֹ, אֵפוֹא, הֲקָלָה עֲצוּמָה מִשֶׁנִּפְתְּחָה פִּתְאֹם הַדֶּלֶת וְאֶל הַטְּרַקְלִין נִכְנַס ד"ר לִיבְסִי, שֶׁבָּא לְבַקֵר אֶת אָבִי הַחוֹלֶה.
“הוֹי, דוֹקְטוֹר,” קָרָאנוּ אֵלָיו נוֹאָשׁוֹת, “מַה נַעֳשֶׂה? אֵיפֹה הוּא נִפְצַע?”
“נִפְצַע? הֲבֵל הֲבָלִים!” אָמַר הָרוֹפֵא, “הוּא אֵינֶנוּ פָּצוּעַ יוֹתֵר מֵאֲשֶׁר אַתֶּם אוֹ אֲנִי.
הַבַּרְנָשׁ הַזֶּה חָטַף שָׁבָץ, כְּפִי שֶׁהִזְהַרְתִּי אוֹתוֹ.
וְעַתָּה, מָרַת הוֹקִינְס, עֲלִי נָא אֶל בַּעְלֵךְ וְאַל תֹּאמְרִי לוֹ מִלָּה מִכָּל שֶׁהִתְרַחֵשׁ כָּאן.
וַאֲשֶׁר לִי, חוֹבָתִי הִיא לַעֲשׂוֹת כָּל שֶׁבִּיכָלְתִּי כְּדֵי לְהַצִּיּל אֶת חַיָיו הַנִּקְלִים שֶׁל רֵיקָא זֶה.
וְאַתָּה, גִ’ים, הָבֵא נָא לִי קְעָרָה.”
מִשֶׁחָזַרְתִּי עִם הַקְּעָרָה הִסְפִּיק הָרוֹפֵא לִקְרֹעַ אֶת שַׁרְווּלוֹ שֶׁל הַקַּפִּיטַן וְלַחְשׂוֹף אֶת זְרוֹעוֹ הַשְּׁרִירִית הַגְּדוֹלָה.
הַזְּרוֹעַ הָיְתָה מְקֻעֲקַעַת בִּמְקוֹמוֹת רַבִּים, כְּתוֹבוֹת כְּגוֹן “מַזָל טוֹב”, “רוּחַ נוֹחָה” אוֹ “בִּילִי בּוֹנְס בָּחוּר כָּאֶרֶז” הָיוּ חֲקוּקוֹת בָּאֳמָנוּת רַבָּה עַל אַמַת-יָדוֹ; וְאִלוּ עַל הַזְּרוֹעַ, סָמוּךְ לַכָּתֵף, הָיָה מְקֻעֲקָע עַמוּד-תְּלִיָה, שֶׁאָדָם תָּלוּי מִתְנַדְנֵד עָלָיו – עָשׂוּי בְּכִשְׁרוֹן רַב, לְדַעְתִּי.
“נְבוּאָה שֶׁנְתְגַשְׁמָה,” אָמַר ד"ר לִיבְסִי בְּנָגְעוֹ בְּאֶצְבָּעוֹ בַּצִּיוּר הַמְּקֻעֲקָע, “וְעַכְשָׁו, מַר בִּילִי בּוֹנְס, אִם אָמְנָם זֶהוּ שִׁמְךָ, הָבָה נִבְדֹק מַהוּ הַצֶּבַע שֶׁל דָמְךָ.
גִ’ים,” פָּנָה הָרוֹפֵא אֵלַי, “הַאִם אַתָּה פּוֹחֵד מִמַרְאֵה דָם?”
“לֹא, דוֹקְטוֹר”, עָנִיתִי.
“יָפֶה”, הִמְשִׁיךְ וְאָמַר, “אֱחֹז אֵפוֹא בַּקְּעָרָה.” ובְדַבְּרוֹ שָׁלַף אֶת אִזְמֵלוֹ וְחָתַךְ אַחַד הַוְּרִידִים.
כַּמּוּת נִכֶּרֶת שֶׁל דָם שָׁתְתָה, עַד שֶׁהַקַּפִּיטַן פָּקַח אֶת עֵינָיו וְשָׁלַח מַבָּט מְעֻרְפָּל אֶל סְבִיבוֹתָיו.
תְּחִלָה זִהָה אֶת הָרוֹפֵא וְהַבָּעַת זַעַף עָלְתָה עַל פָּנָיו; אַחַר כָּךְ נָפַל מַבָּטוֹ עָלַי וְהוּא פָּלַט אַנְחַת רְוָחָה.
אַבָל לְפֶתַע נִשְׁתַּנָה צֶבַע פָּנָיו וְהוּא פָּלַט צְעָקָה:
“אֵיפֹה כֶּלֶב-כּוּשִׁי?”
“אֵין כָּאן שׁוּם כֶּלֶב כּוּשִׁי,” אָמַר לוֹ הָרוֹפֵא, “מִלְבַד זֶה הַתָּלוּי עַל כְּתֵפֶיךָ וּמַצְפּוּנְךָ.
הִמְשַׁכְתָּ לִשְׁתּוֹת רוּם וְחָטַפְתָּ שָׁבָץ, בְּדִיוּק כְּפִי שֶׁהִזְהַרְתִּי אוֹתְךָ; וְזֶה עַתָּה הִצְלַחְתִּי, בְּנִגוּד עַז לִרְצוֹנִי, לְהוֹצִיא אֶת רֹאשְׁךָ מִתּוֹךְ הַקֶּבֶר.
עַכְשָׁו, אָדוֹן בּוֹנְס…”
“זֶה לֹא הַשֵּׁם שֶׁלִי,” הִשְׁמִיעַ קְרִיאַת-בֵּינַיִם.
"אִכְפַּת לִי מְאֹד… " אָמַר הָרוֹפֵא, “זֶה שְׁמוֹ שֶׁל שׁוֹדֵד-יָם הַמֻּכָּר לִי, וַאֲנִי מְכַנֶה אוֹתְךָ כָּךְ לְצֹרֶךְ הַקִּצוּר.
וְעַכְשָׁו, שְׁמַע הֵיטֵב מַה שֶׁיֵשׁ לִי לוֹמַר לְךָ: כּוֹס אַחַת שֶׁל רוּם לֹא תַּהֲרגֹ אוֹתְךָ, אַךְ אִם תִּשְׁתֶּה כּוֹס אַחַת, יָבוֹאוּ אַחֲרֶיהָ גַם שְׁנִיָּה וּשְׁלִישִׁית, וַאֲנִי מַבְטִיחַ לְךָ בְּכָל הַיָּקָר לִי, כִּי אִם לֹא תֶּחְדַל לִשְׁתּוֹת – אַתָּה עָלוּל לָמוּת.
הַאֵינְךָ תּוֹפֵס זֹאת? תָּמוּת, וְתֵאָסֵף אֶל אֲבוֹתֶיךָ, כַּכָּתוּב בַּתַּנַ”ךְ.
וְעַכְשָׁו, עֲשֵׂה מַאֲמָץ וְקוּם.
אֲנִי אֶעֱזרֹ לְךָ לָשׁוּב אֶל מִטָתְךָ.
בְּמַאֲמָץ רַב הִצְלַחְנוּ – הָרוֹפֵא וַאֲנִי – לִגְרֹר אֶת הַקַּפִּיטַן בְּמַעֲלֵה הַמַּדְרֵגוֹת וּלְהַשְׁכִּיב אוֹתוֹ בְּמִטָתוֹ.
רֹאשׁוֹ צָנַח לְאָחוֹר עַל הַכַּר, כְּאִלוּ הָיָה מְעֻלָף.
“וְעַכְשָׁו, זָכוֹר וְשָׁמוֹר,” חָזַר הָרוֹפֵא וְאָמַר, “הַמִּלָּה ‘רוּם’ מַשְׁמָעָהּ מָוֶת בִּשְׁבִילְךָ! אָמַרְתִּי אֶת שֶׁלִי וּמַצְפּוּנִי נָקִי.”
וּבְאֹמְרוֹ זֹאת לָקַח ד"ר לִיבְסִי אוֹתִי בִּזְרוֹעִי וּפָנָה אֶל חַדְרוֹ שֶׁל אָבִי.
“אֵין זֶה עֲדַיִן הַסּוֹף,” אָמַר לְאַחַר שֶׁסָגַר אֶת הַדֶּלֶת, “הִקַזְתִּי דֵי דָם מִגוּפוֹ כְּדֵי שֶׁיִמָצֵא זְמַן-מָה בִּמְנוּחָה.
הוּא יִשְׁכַּב כָּךְ שָׁבוּעַ בְּעֵרֶךְ – וְזֶהוּ הַדָּבָר הַטּוֹב בְּיוֹתֵר הֵן בִּשְׁבִילוֹ וְהֵן בִּשְׁבִילְךָ.
אֲבָל שָׁבָץ נוֹסָף יָבִיא עָלָיו אֶת הַקֵּץ.”
3.
הַכֶּתֶּם הַשָּׁחוֹר
בִּשְׁעוֹת הַצָּהֳרַיִם נִכְנַסְתִּי אֶל חַדְרוֹ שֶׁל הַקַּפִּיטַן עִם כַּמָּה תְּרוּפוֹת וּמַשְׁקָאוֹת קָרִים.
הוּא שָׁכַב כִּמְעַט בְּאוֹתָהּ צוּרָה, שֶׁבָּהּ הִשְׁכַּבְנוּ אוֹתוֹ, רַק מְעַט גָבוֹהַּ יוֹתֵר, וְנִרְאָה חַלָשׁ מְאֹד וְגַם נִרְגָשׁ בְּיוֹתֵר.
“גִ’ים,” פָּנָה אֵלַי וְאָמַר, “אַתָּה הַבַּרְנָשׁ הַיְּחִידִי בַּמָּקוֹם הַזֶּה שֶׁשָּׁוֶה מַשֶׁהוּ; וְאַתָּה יוֹדֵעַ יָפֶה מְאֹד שֶׁהָיִיתִי תָּמִיד טוֹב אֵלֶיךָ.
בְּכָל חֹדֶשׁ וְחֹדֶשׁ נָתַתִּי לְךָ מַטְבֵּעַ-כֶּסֶף שֶׁל אַרְבָּעָה פֶּנִי.
וְעַכְשָׁו, חַבּוּבּ, תִּרְאֶה לְאָן הִתְגַלְגַלְתִּי וְאֵיךְ שֶׁכֻּלָם עָזְבוּ אוֹתִי לַאֲנָחוֹת.
אֲבָל אַתָּה, גִ’ים, אַתָּה תָּבִיא לִי עַכְשָׁו סִפְלוֹן אֶחָד שֶׁל רוּם.
נָכוֹן שֶׁתָּבִיא, חַבּוּבּ?”
“אֲבָל הָרוֹפֵא…” פָּתַחְתִּי וְאָמַרְתִּי.
הוּא קָטַע אֶת דְבָרַי וְהִתְחִיל מְגַדֵף אֶת הָרוֹפֵא בְּקוֹל תָּשׁוּשׁ-אַךְ-לְבָבִי.
“הָרוֹפְאִים כֻּלָם הֵם סְמַרְטוּטִים,” אָמַר, “וְהָרוֹפֵא הַזֶּה שֶׁלָכֶם, תַּגִיד – מַה הוּא מֵבִין בְּסַפָּנִים וְיוֹרְדֵי-יָם? אֲנִי הָיִיתִי בִּמְקוֹמוֹת, שֶׁהַגֵּיהִנוֹם הוּא גַן-עֵדֶן לְעֻמָתָם, וְהִפְלַגְתִּי בִּסְעָרוֹת כָּאֵלֶה, שַׁהַיָּם מִסָבִיב וְהַיַּבָּשָׁה מִמוּל נִרְאוּ כְּמוֹ רְעִידַת-אֲדָמָה נִצְחִית… מָה הָרוֹפֵא שֶׁלְּךָ יוֹדֵעַ עַל מִינֵי מְקוֹמוֹת כָּאֵלֶה? וַאֲנִי חָיִיתִי כָּל הַזְּמַן עַל רוּם, אַתָּה מֵבִין? בָּשָׂר וּמַשְׁקֶה הָיוּ כְּמוֹ בַּעַל וְאִשָׁה בִּשְׁבִילִי.
וְאִם אֲנִי לֹא אֲקַבֵּל עַכְשָׁו אֶת הָרוּם שֶלִי, אָז לֹא אֶהְיֶה שָׁוֶה יוֹתֵר מִשֶׁבֶר-סִירָה עַל חוֹף שׁוֹמֵם, וְהַנְּשָׁמָה שֶׁלִי תִּרְדֹף אוֹתְךָ וְאֶת הַדּוֹקְטוֹר הַסְּמַרְטוּטִי שֶׁלְּךָ.” כָּאן פָּרַץ שׁוּב בְּגִדוּפִים מְמֻשָׁכִים, וְאַחַר-כָּךְ הִמְשִׁיךְ בִּנְעִימַת תַּחֲנוּנִים: “תִּרְאֶה, גִ’ים, כַּמָּה שֶׁהָאֶצְבָּעוֹת שֶׁלִי רוֹעַדוֹת.
אֲנִי לֹא מַצְלִיחַ לְהַחֲזִיק אוֹתָן בְּשֶׁקֶט, בְּשׁוּם אֹפֶן אֲנִי לֹא מַצְלִיחַ.
הַיּוֹם לֹא שָׁתִיתִי אֲפִלוּ טִפָּה אַחַת… הָרוֹפֵא שֶׁלְּךָ מְטֻמְטָם, שְׁמַע לִי! וְאִם לֹא אֲקַבֵּל עַכְשָׁו לְגִימָה קְטַנָה, יָבֹאוּ עָלַי סִיוּטִים.
אֲנִי רוֹאֶה אוֹתָם כְּבָר עַכְשָׁו.
אִני רוֹאֶה אֶת פְלִינְט הַזָּקֵן בַּפִּנָה הַזֹּאת, מֵאֲחוֹרֶיךָ; אֲנִי רוֹאֶה אוֹתוֹ בָּרוּר כְּמוֹ תְּמוּנָה… וְאִם הַסִּיוּטִים הָאֵלֶה יִמָשְׁכוּ אֲנִי אַתְחִיל לְחוֹלֵל מְהוּמוֹת, שֶׁכֹּה אֶחְיֶה! הַדּוֹקְטוֹר בְּעַצְמוֹ אָמַר שֶׁסֵפֶל אֶחָד לֹא יָכוֹל לְהַזִיק לִי.
אִם תָּבִיא לִי אוֹתוֹ, אֲנִי אֶתֵּן לְךָ מַטְבֵּעַ-כֶּתֶר שֶל זָהָב, גִ’ים.”
הִתְרַגְשׁוּתוֹ הָלְכָה וְגָבְרָה, וְהַצְעָקוֹת שֶׁלוֹ יָכְלוּ לְהַזִיק לְאָבִי, שֶׁבִּגְלַל מַצָבוֹ הֶחָמוּר הָיָה זָקוּק לְשֶׁקֶט מֻחְלָט.
מִלְבַד זֹאת, דְבָרָיו שֶׁל הָרוֹפֵא, שֶׁהַקַּפִּיטַן חָזַר עֲלֵיהֶן זֶה עַתָּה, שִׁכְנְעוּ אוֹתִי, וְגַם דַי נִפְגַעְתִּי מֵהַצָּעַת הַשֹּׁחַד שֶׁלוֹ.
“אֵין לִי צֹרֶךְ בַּכֶּסֶף שֶׁלְּךָ,” אָמַרְתִּי לוֹ, “אֶלָא רַק מַה שֶׁאַתָּה חַיָב לְאָבִי.
אָבִיא לְךָ כּוֹס אַחַת, וְאַף לֹא טִפָּה יוֹתֵר.”
כְּשֶׁהֵבֵאתִי לוֹ אֶת הַמַּשְׁקֶה, הוּא תָּפַס אֶת הַכּוֹס בְּחַמְדָנוּת וְרוֹקֵן אוֹתָהּ עַד תֻּמָהּ.
“אַח אַח,” אָמַר, “עַכְשָׁו אֲנִי מַרְגִישׁ קְצָת יוֹתֵר טוֹב, בְּחַיַי! וְעַכְשָׁו, חַבּוּבּ, כַּמָּה זְמַן הַדּוֹקְטוֹר אָמַר אֶצְטָרֵךְ לִשְׁכַּב כָּאן, עַל הַדַּרְגָשׁ הַמְּזֻפָּת הַזֶּה?”
“שָׁבוּעַ לְפָחוֹת,” עָנִיתִי לוֹ.
“לַעֲזָאזֵל!” צָעַק, “שָׁבוּעַ! אַנְ’לֹא יָכוֹל לְהַרְשׁוֹת לְעַצְמִי אֶת זֶה.
עַד אָז הֵם עוֹד מְסֻגָלִים לִתְלוֹת עָלַי אֶת הַכֶּתֶם הַשָּׁחוֹר.
הַמְּטֻמְטָמִים הָאֵלֶה מְסֻגָלִים לִזְרֹק אוֹתִי לַיָּם בְּרֶגַע זֶה מַמָשׁ! גְלָמִים שֶׁלֹא מַצְלִיחִים לִשְׁמֹר אָת הָרְכוּשׁ שֶׁלָהֶם וּמְנַסִים לִגְנֹב אֶת הָרְכוּשׁ שֶׁל הָאֲחֵרִים.
הַאִם זוֹהִי הִתְנַהֲגוּת הוֹגֶנֶת שֶׁל יַמָאִים? זֶה מַה שֶׁאֲנִי רוֹצֶה לָדַעַת.
אֲבָל לִי יֵשׁ נֶפֶשׁ חַסְכָנִית.
לְעוֹלָם לֹא בִּזְבַּזְתִּי כֶּסֶף עוֹבֵר לַסּוֹחֵר, וְגַם לֹא אִבַּדְתִּי אוֹתוֹ; וַאֲנִי אֲסַדֵר אוֹתָם גַם הַפַּעַם.
אֲנִי לֹא פּוֹחֵד מִפְּנֵיהֶם.
אוֹצִיא אֵיזוֹ תַּחְבּוּלָה מֵהַשַּׁרְווּל וַאֲנַפְנֵף אוֹתָהּ מוּלָם, שֶׁיִזְכְּרוּ אוֹתִי…”
הוּא הִתְרוֹמֵם בְּקשִׁי רַב מִמִטָתוֹ וְתָפַס אֶת כְּתֵפִי בִּלְפִיתָה עַזָה כָּל-כָּךְ, שֶׁכִּמְעַט הוֹצִיאָה זַעֲקַת-כְּאֵב מִפִּי.
הַדְּבָרִים שֶׁאָמַר, כָּל כַּמָּה שֶׁהָיוּ מַלְהִיבִים בְּתָכְנָם, הָיוּ נִגוּד עָגוּם לְרִפְיוֹנוֹ שֶׁל הַקּוֹל שֶׁהִשִׁמִיעַ אוֹתָם.
מִשֶׁהִגִיעַ אֶל קְצֵה הַמִּטָה נֶעְצַר לְרֶגַע וְאַחַר-כָּךְ חָזָר וְצָנַח בִּכְבֵדוּת.
“הַדּוֹקְטוֹר חִסֵל אוֹתִי,” מִלְמֵל, "הָאָזְנַיִם שֶׁלִי מְצַלְצְלוֹת.
עֲזֹר לִי לִשְׁכַּב בַּחֲזָרָה.
בְּטֶרֶם הִסְפַּקְתִּי לְמַלֵא אֶת מְבֻקָשׁוֹ הוּא צָנַח לְאָחוֹר וְשָׁכַב רֶגַע קַל בִּדְמָמָה.
“גִ’ים,” אָמַר לְבַסוֹף, “אַתָּה רָאִיתָ אֶת יוֹרֵד-הַיָּם שֶׁבָּא אֵלַי הַיּוֹם?”
“כֶּלֶב-כּוּשִׁי?” שָׁאַלְתִּי.
“אַח! כֶּלֶב-כּוּשִׁי,” אָמַר, “זֶה טִיפּוּס אָפֵל.
אָבל יֵשׁ מִישֶׁהוּ גָרוּעַ מִמָנוּ, שֶׁשָּׁלַח אוֹתוֹ הֵנָה.
עַכְשָׁו, אִם אַצְלִיחַ לְהִסְתַּלֵק מִפֹּה אֵיךְ-שֶׁהוּא, הֵם לֹא יַסְפִּיקוּ לִתְלוֹת עָלַי אֶת הַכֶּתֶם הַשָּׁחוֹר… אַתָּה מֵבִין, אַרְגַז-הַיָּם הַיָּשָׁן שֶׁלִי – עָלָיו הֵם רוֹצִים לְהִשְׁתַּלֵט.
אֲבָל אַתָּה תַּשִׂיג לְךָ סוּס וְתַעֲלֶה עָלָיו – אַתָּה יוֹדֵעַ לִרְכֹּב, נָכוֹן? – טוֹב, תַּעֲלֶה עַל סוּס וְתִדְהַר אֵלָיו – כֵּן אֶל הַדּוֹקְטוֹר הַסְּמַרְטוּטִי שֶׁלְּךָ, וְתַגִיד לוֹ שֶׁיְגַיֵס אֶת כָּל מִי שֶׁהוּא רַק מְסֻגָל – שׁוֹפְטִים וְשׁוֹטְרִים וְדָגִים אֲחֵרִים – וְשֶׁיַּעֲלֶה אִתָּם עַל הַסִּיפּוּן שֶׁל ‘אַדְמִירַל בִּינְבָּאוּ’, לִפְגִישָׁה עִם הַצֶּוֶת שֶׁל פְלִינְט הַזָּקֵן – גְדוֹלִים וּקְטַנִים וְכָל מִי שֶׁרַק נִשְׁאָר.
אֲנִי הָיִיתִי חוֹבֵל רִאשׁוֹן, זֶה מַה שֶׁהָיִיתִי – הַחוֹבֵל הָרִאשׁוֹן שֶׁל פְלִינְט; וַאֲנִי הַבַּרְנָשׁ הַיָּחִיד שֶׁמַכִּיר אֶת הַמָּקוֹם הַהוּא.
הוּא נָתַן לִי אֶת זֶה בְּסַוָנָה, שָׁם הוּא שָׁכַב וְגָסַס, בְּדִיוּק כָּמוֹנִי כָּאן עַכְשָׁו.
אַתָּה תּוֹפֵס? אֲבָל אַתָּה לֹא תְּגַלֶה כְּלוּם, אֶלָא אִם כֵּן יִתְלוּ עָלַי אֶת הַכֶּתֶם הַשָּׁחוֹר, אוֹ אִם תִּרְאֶה שׁוּב אֶת כֶּלֶב-כּוּשִׁי, אוֹ סַפָּן בַּעַל רֶגֶל אַחַת, גִ’ים – הוּא הָרֹאשׁ וְהָרִאשׁוֹן…”
“אֲבָל מַהוּ הַכֶּתֶם הַשָּׁחוֹר, קַפִּיטַן?” שָׁאַלְתִּי.
“זֶהוּ מִין-צַו קְרִיאָה, חַבּוּבּ.
אֲנִי אֲסַפֵּר לְךָ אִם הוּא יִהְיֶה אֶצְלָם.
אֲבָל אַתָּה תִּסְתַּכֵּל טוֹב טוֹב, גִ’ים, בְּשֶׁבַע עֵינַיִם, וַאֲנִי אֶתְחַלֵק אִתְּךָ בַּכֹּל שָׁוֶה בְּשָׁוֶה, בְּהֵן צֶדֶק!”
קוֹלוֹ הָלַךְ וְנֶחֱלַשׁ; אַךְ מִיָד לְאַחַר שֶׁנָּתַתִּי לוֹ אֶת הַתְּרוּפָה – אוֹתָהּ לָקַח כְּמוֹ יֶלֶד טוֹב, בְּתוֹסֶפֶת הֶעָרָה: “אִם הָיָה בָּעוֹלָם סַפָּן שֶׁאָהַב רְפוּאוֹת זֶה אֲנִי” – הוּא שָׁקַע לְבַסוֹף בְּתַרְדֵמָה כְּבֵדָה.
יָצַאתִי אֶת חַדְרוֹ וְנִפְנֵיתִי לְעִסוּקַי.
אֵין לִי מֻשָׂג אִם נָהַגְתִּי כָּרָאוּי.
יִתָּכֵן שֶׁהָיִיתִי צָרִיךְ לְגַלוֹת אֶת הַפָּרָשָׁה כֻּלָה לְד"ר לִיבְּסִי; שֶׁכֵּן נִתְמַלְאֵתִי אֵימָה שֶׁמָא יִתְחָרֵט הַקַּפִּיטַן עַל מַסֶכֶת הַוִּדּוּיִים שֶׁהִשְׁמִיעַ בְּאָזְנַי וְיַחְלִיט לִסְתֹּם אֶת פִּי לָנֶצַח.
אֲבָל רָצָה הַגּוֹרָל, וְאוֹתוֹ עֶרֶב נִפְטַר אָבִי הָאֻמְלָל, וְכָל הָעִנְיָנִים הָאַחֵרִים נִדְחֲקוּ לְקֶרֶן-זָוִית.
הָאֵבֶל שֶׁיָּרַד עָלֵינוּ, בִּקוּרֵי הַשְּׁכֵנִים, סִדוּרֵי הַהַלְוָיָה וְהָעֲבוֹדָה בַּפֻּנְדָק, שֶׁהָיָה עָלַי לְהַמְשִׁיךְ בָּהּ כָּרָגִיל – כָּל אֵלֶה הֶעֱסִיקוּנִי כָּל-כָּךְ, עַד שֶׁלֹא נִתְפַּנֵיתִי כִּמְעַט כְּלָל לַחְשֹׁב עַל הַקַּפִּיטַן, אוֹ לַחֲשֹׁשׁ מִפָּנָיו.
לַמָחֳרָת בַּבֹּקֶר הוּא יָרַד אֶל הַטְּרַקְלִין וְאָכַל אֶת אֲרוּחָתוֹ כָּרָגִיל; אִם כִּי חוֹשְׁשַׁנִי כִּי הוּא אָכַל פָּחוֹת וְשָׁתָה יוֹתֵר מִן הַמֻּתָּר; שֶׁכֵּן הוּא שֵׁרֵת אֶת עַצְמוֹ לְיַד הַדֶּלְפֵּק, תּוֹךְ רִטוּנִים וּתְקִיעוֹת חֹטֶם, מִבְּלִי שֶׁאִישׁ יָעֵז לְהַפְרִיעַ לוֹ.
בְּעֶרֶב הַהַלְוָיָה הוּא הָיָה שִׁכּוֹר כְּתָמִיד; וְהָיָה זֶה מַחֲרִיד לִשְׁמֹעַ בַּבַּיִת עֲטוּף-הָאֵבֶל אֶת שִׁירֵי הַיָּם הַגַּסִים שֶׁלוֹ.
אֲבָל – חַלָשׁ כְּכָל שֶׁהָיָה – עֲדַיִן פָּחַדְנוּ מִמֶנוּ פַּחַד-מָוֶת, וְהָרוֹפֵא נִמְצָא הַרְחֵק מִכָּאן וְחָדַל לְבַקֵר בְּבֵיתֵנוּ מֵאָז פְּטִירַת אָבִי.
מִיוֹם לְיוֹם הָלַךְ הַקַּפִּיטַן וְנֶחֱלַשׁ.
הוּא גָרַר אֶת רַגְלָיו בְּמַעֲלֵה הַמַּדְרֵגוֹת וּבְמוֹרָדָן, הָלַךְ מִן הַטְּרַקְלִין אֶל הַדֶּלְפֵּק וַחֲזָרָה, וּלְעִתִּים הוֹצִיא אֶת רֹאשׁוֹ אֶל מִחוּץ לַדֶּלֶת, לְרַחְרֵחַ אֶת הַיָּם.
הוּא נִשְׁעַן אֶל הַקִּיר בְּלֶכְתּוֹ וְהִתְנַשֵׁם בִּכְבֵדוּת, כְּאָדָם הַמְּטַפֵּס עַל מִדְרוֹנוֹ שֶׁל הַר תָּלוּל.
הוּא חָדַל לִפְנוֹת אֵלַי, וְדוֹמַנִי כִּי שָׁכַח כָּלִיל אֶת וִדוּיָיו.
אֲבָל מִזְגוֹ נַעֲשָׂה הֲפַכְפַּךְ מִתָּמִיד, וּבְהִתְחַשֵׁב עִם תְּשִׁישׁוּתוֹ הַגּוּפָנִית הוּא הָיָה עַתָּה תּוֹקְפָנִי יוֹתֵר מֵאֵי-פַּעַם.
בְּשָׁעָה שֶׁהָיָה שָׁתוּי נָהַג לִשְׁלֹף אֶת חַרְבּוֹ וּלְהַנִיחָה אֶל מוּל עֵינָיו.
אַךְ עַל אַף כָּל אֵלֶה הוּא לֹא שָׂם כִּמְעַט לִבּוֹ אֶל הַבְּרִיוֹת אֶלָא יָשַׁב שָׁעוֹת שָׁקוּעַ בְּהִרְהוּרָיו הַטְּרוּפִים.
פַעַם אַחַת, לְמָשָׁל, פָּצַח לְפֶתַע, לְמַרְבֵּה תִּמְהוֹנֵנוּ, בְּזֶמֶר שׁוֹנֶה לַחֲלוּטִין – שִׁיר-אַהֲבָה כַּפְרִי, שֶׁוַדַאי לָמַד בִּצְעִירוּתוֹ, בְּטֶרֶם יָצָא לְהַפְלִיג אֶל מֶרְחֲבֵי הַיָּם.
וְכָךְ מַגִיעִים אָנוּ אֶל הַשָּׁעָה הַשְּׁלִישִׁית אַחֲרֵי הַצָּהֳרַיִם, לְמָחֳרַת הַהַלְוָיָה – בָּה עָמַדְתִּי לְרֶגַע בְּפֶתַח הַפֻּנְדָק, רֹאשִׁי מָלֵא הִרְהוּרִים נוּגִים עַל אָבִי הַמָּנוֹחַ, וְעֵינַי מְשׁוֹטְטוֹת עַל פְּנֵי הַנּוֹף הַצּוֹנֵן וְהֶעָטוּף עֲרָפֶל.
לְפֶתַע רָאִיתִי אָדָם זָר מִתְנַהֵל לְאִטוֹ בַּדֶּרֶךְ וּמִתְקָרֵב לְעֶבְרֵנוּ.
מִיָד הִבְחַנְתִּי כִּי עִוֵר לְפָנַי, שֶׁכֵּן הוּא נָקַש בַּמַּקֵל תּוֹךְ כְּדֵי הֲלִיכָה וּמִצְחִיָה כִּסְתָה אֶת עֵינָיו.
גַּבּוֹ הָיָה כָּפוּף וּמְגֻבְנָן, אִם מִזִקְנָה אוֹ מֵחֻלְשָׁה, וְהוּא לָבַשׁ מְעִיל-סַפָּנִים עֲנָקִי וּמְרֻפָּט, שֶׁשִׁוָה לִדְמוּתוֹ מַרְאֶה מְעֻוָת לְהַחֲרִיד.
מִיָמַי לֹא רָאִיתִי דְמוּת מַזְוִיעָה יוֹתֵר מִזֹאת.
הוּא עָצַר בְּמֶרְחַק-מָה מִן הַפֻּנְדָק, וּבְהַרִימוֹ אֶת קוֹלוֹ לִצְוָחָה צוֹרְמָנִית קָרָא אֶל הָאֲוִיר אֲשֶׁר לְפָנָיו:
“הֲיוֹאִיל מִישֶׁהוּ בַּאֲדִיבוּתוֹ לוֹמַר לְעִוֵר אֻמְלָל, שֶׁאִבֵּד אֶת מְאוֹר-עֵינָיו עַל הֲגָנַת מוֹלַדְתּוֹ – יִנְצֹר הָאֵל אֶת הַמֶּלֶךְ ג’וֹרְג' – מַהוּ הַמָּקוֹם שֶׁהוּא נִמְצָא בּוֹ עַתָּה?”
“אַתָּה נִמְצַא בְּמִפְרַץ-הַגִּבְעָה-הַשְּׁחוֹרָה, מוּל פֻּנְדַק ‘אַדְמִירַל בִּינְבָּאוּ’, אִישִׁי הַטּוֹב.” עָנִיתִי.
“אֲנִי שׁוֹמֵעַ קוֹל,” אָמַר הַלָּה, “קוֹל נַעֲרִי.
הֲתוֹאִיל לָתֵת לִי אֶת יָדְךָ, יְדִידִי הַצָּעִיר, וּלְהַנְחוֹת אוֹתִי בְּדַרְכִּי?”
הוֹשַׁטְתִּי אֶת יָדִי, וְהַיְּצוּר הַסּוּמָא בַּעַל הַדַּבּוּר הַחֲלַקְלַק לָפַת בִּן-רֶגַע אוֹתָהּ בְּכָל כֹּחַ רִשְׁעוּתוֹ.
נִבְהַלְתִּי כָּל-כָּךְ, עַד כִּי נֶאֱבַקְתִּי בּוֹ בְּמַאֲמָץ לְהִמָלֵט מִמֶנוּ; אַךְ הָעִוֵר מָשַׁךְ אוֹתִי אֵלָיו בִּתְנוּפַת זְרוֹעַ אַחַת.
“עַכְשָׁו, יֶלֶד,” אָמַר, “הָבֵא אוֹתִי אֶל הַקַּפִּיטַן.”
“שֶׁכֹּה אֶחְיֶה, אֲדוֹנִי,” אָמַרְתִּי לוֹ, "אֲנִי לֹא מֵעֵז… "
“אָה,” פָּלַט בִּנְעִימָה לַעֲגָנִית, “קַח אוֹתִי מִיָד, אוֹ שֶׁאֶשְׁבֹּר אֶת יָדְךָ.”
וְהוּא סוֹבֵב בְּדַבְּרוֹ אֶת יָדִי בְּכֹחַ כֹּה רַב, שֶׁהוֹצִיא זַעֲקַת-כְּאֵב מִפִּי.
“אֲדוֹנִי,” אָמַרְתִּי, "הִתְכַּוַנְתִּי לְטוֹבָתְךָ.
הַקַּפִּיטַן כְּבָר אֵינֶנוּ אוֹתוֹ בֶּן-אָדָם שֶׁהָיָה.
הוּא יוֹשֵׁב שָׁם מוּל חֶרֶב שֶׁלוּפָה, וְאָדוֹן אֶחָד… "
“קָדִימָה!” שִׁסַע אוֹתִי; מִיָמַי לֹא שָׁמַעְתִּי קוֹל כָּל-כָּךְ אַכְזָרִי, מַקְפִּיא וְצוֹרֵם כְּקוֹלוֹ שֶׁל אוֹתוֹ עִוֵר.
הוּא הִפְחִיד אוֹתִי יוֹתֵר מֵאֲשֶׁר הַכְּאֵב וְהֶחְלַטְתִּי לְצַיֵת לוֹ מִיָד.
נִכְנַסְנוּ הַיְשֵׁר פְּנִימָה, אֶל תּוֹךְ הַטְּרַקְלִין, וְקָרַבְנוּ אֶל הַשֻּׁלְחָן, אֲשֶׁר לְיָדוֹ יָשַׁב הַקַּפִּיטַן הַחוֹלֶה שֶׁלָנוּ, סָפוּג כֻּלוֹ רוּם.
הָעִוֵר פָּסַע צָמוּד אֵלַי, בְּאָחְזוֹ בִּי בְּאֶגְרוֹף-שֶׁל-בַּרְזֶל וּבְהַשְׁעִינוֹ עָלַי אֶת מְלוֹא כֹּבֶד מִשְׁקָלוֹ.
"הוֹבֵל אוֹתִי יָשָׁר אֵלָיו, וּכְשֶׁנִּמָצֵא מוּלוֹ קְרָא בְּקוֹל: ‘הֵבֵאתִי לְךָ חָבֵר, בִּיל!’ אִם לֹא תַּעֲשֶׂה זֹאת – אֶעֱשֶׂה אֲנִי אֶת זֶה − "וּבְדַבְּרוֹ כִּבֵּד אוֹתִי בִּצְבִיטָה נוֹרָאָה כָּל-כָּךְ, שֶׁכִּמְעַט הוֹצִיאָה אֶת נִשְׁמָתִי.
אוֹתוֹ רֶגַע כְּבָר פָּחַדְתִּי כָּל-כָּךְ מִן הַקַּבְּצָן הָעִוֵר, עַד שֶׁשָּׁכַחְתִּי כָּלִיל אֶת כָּל הָאַחֵרִים.
פָּתַחְתִּי אֶת דֶלֶת הַטְּרַקְלִין, נִכְנָסְתִּי פְּנִימָה וְהִשְׁמַעְתִּי בְּקוֹל רוֹעֵד אֶת אַרְבַּע הַמִּלִים:
“הֵבֵאתִי לְךָ חָבֵר, בִּיל!”
הַקַּפִּיטַן הֶעָלוּב הֵרִים אֶת עֵינָיו וּבִן-רֶגַע פָּג כָּל הַמַּשְׁקֶה מֵרֹאשׁוֹ.
הַבָּעַת פָּנָיו לֹא אָמְרָה פַּחַד, אֶלָא מַחֲלָה אֲנוּשָׁה.
הוּא נִסָה לְהִתְרוֹמֵם, אַךְ אֵינֶנִי סָבוּר שֶׁנוֹתַר דֵי כֹּחַ בְּגוּפוֹ כְּדֵי לַעֲשׂוֹת זֹאת.
"זֶהוּ זֶה, בִּיל.
שֵׁב בְּשֶׁקֶט, "אָמַר הָעִוֵר, “אֲנִי לֹא מְסֻגָל לִרְאוֹת, אֲבָל אֲנִי יָכוֹל לִשְׁמֹעַ אֶצְבַּע זָזָה.
עֵסֶק הוּא עֵסֶק.
תּוֹשִׁיט אֵלַי אֶת יָדְךָ הַשְּׂמָאלִית.
וְאַתָּה, יֶלֶד, קַח אֶת הַיָּד הַשְּׂמָאלִית שֶׁלוֹ וְהָבֵא אוֹתָהּ אֶל הַיָּד הַיְּמָנִית שֶׁלִי.”
שְׁנֵינוּ מִלֵאנוּ בְּקַפְדָנוּת אֶת פְּקֻדָתוֹ, וְיָכֹלְתִּי לְהֵבְחִין כִּי הוּא הֶעֱבִיר מַשֶׁהוּ מִתּוֹךְ כַּף-הַיָּד שֶׁהֶחֱזִיקָה אֶת מַקְלוֹ אֶל תּוֹךְ יָדוֹ שֶׁל הַקַּפִּיטַן, שֶׁנִּסְגְרָה בִּן-רֶגַע.
“הָעֵסֶק נַעֲשָׂה,” אָמַר הָעִוֵר; וּבְאָמרוֹ מִלִים אֵלֶה הוּא הִרְפָּה מִמֶנִי פִּתְאֹם, וּבְהַפְגִינוֹ זְרִיזוּת וְדַיְקָנוּת מַדְהִימוֹת, הוּא דִלֵג מִן הַטְּרַקְלִין אֶל הָרְחוֹב.
הוֹסַפְתִּי לַעֲמֹד לְלֹא תְּנוּעָה, וְשָׁמַעְתִּי אֶת מַקְלוֹ מַקִיש עַל אַבְנֵי הַדֶּרֶךְ נְקִישׁוֹת הַהוֹלְכוֹת וְגוֹוְעוֹת בַּמֶּרְחָק.
עָבְרוּ דַקוֹת אֲחָדוֹת עַד שֶׁהַקַּפִּיטַן וַאֲנִי הִצְלַחְנוּ לְהִתְאוֹשֵׁש מְעַט; אַךְ בְּרֶגַע שֶׁהִרְפֵּיתִי מִזְרוֹעוֹ, הוּא מָשַׁךְ אוֹתִי אֵלָיו וְנָעַץ אֶת עֵינָיו בְּכַף-הַיָּד הַפְּתוּחָה.
“שָׁעָה עֶשֶׂר!” פָּרַץ בִּצְעָקָה, “יֵשׁ לָנוּ עוֹד שֵׁש שָׁעוֹת… אֲנַחְנוּ נְסַדֵר אוֹתָם!”
הוּא קָפַץ עַל רַגְלָיו; אַךְ בְּרֶגַע זֶה מַמָשׁ הִסְתַּחְרֵר, הֵרִים אֶת יָדוֹ אֶל גְרוֹנוֹ, עָמַד מִתְנוֹדֵד שְׁנִיוֹת אֲחָדוֹת – וְאַחַר כָּךְ צָנַח בְּקוֹל חֲבָטָה מוּזָר מְלוֹא קוֹמָתוֹ עַל הָרִצְפָּה.
חַשְׁתִּי אֵלָיו מִיָד וְקָרָאתִי לְאִמִי.
אַךְ הַמְּהִירוּת הָיְתָה מְיֻתֶּרֶת הַפַּעַם.
הַקַּפִּיטַן נִתְקַף שָׁבָץ וְנָפַח אֶת נִשְׁמָתוֹ.
וְאָז אֵרַע דָבָר מוּזָר: מֵעוֹדִי לֹא חִבַּבְתִּי אָדָם זֶה, אִם כִּי לָאַחֲרוֹנָה חַשְׁתִּי כְּלַפָּיו רֶגֶשׁ שֶׁל חֶמְלָה.
אַךְ בְּרֶגַע שֶׁרָאִיתִי אוֹתוֹ מוּטָל מֵת לְפָנַי, פָּרַצְתִּי בְּשֶׁטֶף שֶׁל דְמָעוֹת.
הָיָה זֶה הַמֵּת הַשֵּׁנִי שֶׁהִכַּרְתִּי בְּחַיַי וְהַיָּגוֹן עַל הַמָּוֶת הָרִאשׁוֹן הָיָה עֲדַיִן טָרִי בְּלִבִּי.
4.
אַרְגַז-הַיָּם
לֹא אִבַּדְתִּי גַם רֶגַע וְסִפַּרְתִּי לְאִמִי כָּל אֲשֶׁר יָדַעְתִּי.
אֶפְשָׁר שֶׁהָיָה עָלַי לְסַפֵּר לָה זֹאת מִבְּעוֹד זְמַן, שֶׁכֵּן עַתָּה רָאִינוּ עַצְמֵנוּ נְתוּנִים בְּסַכָּנָה חֲמוּרָה.
חֵלֶק מִכַּסְפּוֹ שֶׁל הַקַּפִּיטַן – אִם אָמְנָם הָיָה לוֹ כֶּסֶף – שַׁיָךְ הָיָה לְלֹא סָפֵק לָנוּ, לְפִרְעוֹן חוֹבוֹתָיו.
אֲבָל קָשֶׁה הָיָה לְהַאֲמִין כִּי עַמִיתָיו שֶׁל הַקַּפִּיטַן, וּבְעִקָר אוֹתָם שְׁנֵי טִפּוּסִים שֶׁזָכִיתִי לִפְגשׁ – כֶּלֶב-כּוּשִׁי וְהַקַּבְּצָן הָעִוֵר – יֵאוֹתוּ לְוַתֵּר עַל חֶלְקָם בָּשָׁלָל עַל-מְנַת לִפְרֹעַ אֶת חוֹבוֹתָיו שֶׁל עֲמִיתָם הַמֵּת.
בַּקָשָׁתוֹ הָאַחֲרוֹנָה שֶׁל הַקַּפִּיטַן, לִרְכֹּב מִיָד אֶל ד"ר לִיבְסִי, פֵּרוּשָׁהּ הָיָה – לְהַשְׁאִיר כָּאן אֶת אִמִי לְבַדָהּ, בְּלֹא הֲגָנָה, וְזֹאת לֹא הֶעֱלֵיתִי כְּלָל עַל דַעְתִּי.
עִם זֹאת, חָשַׁשְׁנוּ לִשְׁהוֹת עַתָּה רֶגַע מְיֻתָּר בְּבַיִת זֶה; כָּל רִשְׁרוּשׁ קַל – אֲפִלוּ תִּקְתּוּקוֹ שֶׁל שְׁעוֹן-הַקִּיר – מִלֵא אֶת לִבֵּנוּ אֵימָה.
הֵדֵי צְעָדִים הִגִיעוּ לְאָזְנֵינוּ מִבַּחוּץ, וְהַמַּחֲשָׁבָה עַל הָעִוֵר הַנִּתְעָב, הֶעָלוּל לַחֲזֹר לְכָאן בְּכָל רֶגַע, סִמְרְרָה אֶת עוֹרִי, אִם אָמְנָם זֶהוּ הַבִּטוּי הַנָּכוֹן, יֵשׁ לִמְצֹא מוֹצָא לְכָךְ – בְּכָל הַהֶקְדֵם.
לְבַסוֹף הֶחְלַטְנוּ, אִמִי וַאֲנִי, לָסוּר אֶל הַכְּפָר הַסָּמוּךְ וּלְהַזְעִיק שָׁם עֶזְרָה.
אָמַרְנוּ – וְעָשִׂינוּ.
לְלֹא כִּסוּי לְרָאשֵׁינוּ נֶחְפַּזְנוּ מִיָד הַחוּצָה וְיָצָאנוּ לַדֶּרֶךְ – אֶל תּוֹךְ הָעֶרֶב הַיּוֹרֵד וְהַכְּפוֹר הָעַרְפִלִי.
הַכְּפָר הִשְׂתָּרַע בְּצִדוֹ הָאַחֵר שֶׁל הַמִּפְרָץ, מֶרְחַק שֵׁשׁ-מֵאוֹת מֶטְרִים מֵאִתָּנוּ, אַךְ נִסְתָּר מֵעֵינֵינוּ.
לְשִׂמְחָתֵנוּ וּלְמַזָלֵנוּ נִמְצָא הַכְּפָר בַּכִּווּן הַמְּנֻגָד לַדֶּרֶךְ, שֶׁמִּמֶנָה בָּא הָעִוֵר וַאֲשֶׁר בָּהּ הִסְתַּלֵק.
צָעַדְנוּ לְלֹא מְנוּחָה, וְרַק מִפַּעַם בְּפַעַם עָצַרְנוּ לִשְׁנִיוֹת אֲחָדוֹת וְהִטִינוּ אֹזֶן; אַךְ שׁוּם קוֹל לֹא נִשְׁמַע, מִלְבַד רַחַשׁ הַגַּלִּים הַלּוֹחֲכִים אֶת הַחוֹף וּקְרִיאוֹת הָעוֹרְבִים בַּחֹרֶשׁ.
נֵרוֹת הִבְהֲבוּ לִקְרָאתֵנוּ מִשֶׁהִגַעְנוּ אֶל הַכְּפָר, וּלְעוֹלָם לֹא אֶשְׁכַּח אֶת הַשִּׂמְחָה שֶׁמִּלְאָה אֶת לִבִּי לְמַרְאֵה הַנִּצְנוּצִים הַזְּהֻבִּים, שֶׁקָרְצוּ אֵלֵינוּ מִכָּל דֶלֶת וְחַלּוֹן.
אַךְ בִּמְהֵרָה הִתְבָּרֵר לָנוּ כִּי זוֹ הָיְתָה כָּל הָעֶזְרָה שֶׁיָּכֹלְנוּ לְקַבֵּל בְּמָקוֹם זֶה; שֶׁכֵּן – אוֹי לְאוֹתָה בּוּשָׁה – שׁוּם אָדָם לֹא נֵאוֹת לָשׁוּב אִתָּנוּ אֶל “אַדְמִירַל בִּינְבָּאוּ”.
כְּכָל שֶׁהוֹסַפְנוּ לְדַבֵּר עַל מְצוּקָתֵנוּ, נִצְמְדוּ הָאֲנָשִׁים בְּיֶתֶר עֹז אֶל בָּתֵּיהֶם הַשַּׁאֲנַנִּים.
שְׁמוֹ שֶׁל קַפִּיטַן פְלִינְט – אַף כִּי זָר הָיָה לִי – דַי הָיָה בּוֹ לְהָטִיל אֵימַת-מָוֶת בְּלִבּוֹתֵיהֶם.
כַּמָּה מֵאַנְשֵׁי הַכְּפָר, שֶׁעָבְדוּ בַּשָּׂדוֹת הַסְּמוּכִים לַפֻּנְדָק, נִזְכְּרוּ פִּתְאֹם כִּי רָאוּ טִיפּוּסִים חֲשׁוּדִים מְהַלְכִים בַּדֶּרֶךְ וְהֵם חֲשָׁבוּם לְמַבְרִיחֵי מֶכֶס; וְאֶחָד מֵהֶם סִפֵּר, כִּי רָאָה דוּ-מִפְרָשִׂית קְטַנָה בְּסָמוּךְ לִמְאוּרַת קִיט.
אָכֵן, הֵם הָיוּ אֲחוּזֵי אֵימָה; הֶשֵׂגֵנוּ הַיָּחִיד הָיָה, שֶׁכַּמָּה מִבַּחוּרֵי הַכְּפָר הִסְכִּימוּ לִרְכֹּב אֶל בֵּיתּוֹ שֶׁל ד"ר לִיבְסִי, שֶׁנִּמְצָא בְּעֵבֶר אַחֵר, אַךְ אִישׁ לֹא נֵאוֹת לָבוֹא אִתָּנוּ אֶל הַפֻּנְדָק.
אוֹמְרִים כִּי הַפַּחְדָנוּת מִדַבֶּקֶת; אַךְ הַנְּכוֹנוּת לְעֻמַת זֹאת מְעוֹדֶדֶת.
לְאַחַר שֶׁכָּל אֶחָד מֵאַנְשֵׁי הַכְּפָר אָמַר אֶת דְבָרוֹ, קָמָה אִמִי וְנָשְׂאָה אֶת דְבָרֶיהָ שֶׁלָהּ.
“אֵינֶנִי מִתְכַּוֶנֶת לְהוֹצִיא כֶּסֶף,” כָּךְ אָמְרָה, “הַשַּׁיָךְ לִבְנִי הַיָּתוֹם.
אִם אִישׁ מִכֶּם אֵינוֹ מֵעֵז לָצֵאת לַדֶּרֶךְ – גִ’ים וַאֲנִי נָעֵז.
אָנוּ חוֹזְרִים בַּדֶּרֶךְ שֶׁבָּאנוּ בָּהּ, וְתוֹדָה עֲלוּבָה לָכֶם, מוּגֵי-הַלֵּב.
אֲנַחְנוּ נִפְתַּח אֶת אַרְגַז-הַיָּם שֶׁל הַסַּפָּן הַמָּנוֹחַ, גַם אִם נָמוּת בִּשְׁעַת מַעֲשֶׂה”.
אֲנִי אָמַרְתִּי, כַּמּוּבָן, כִּי אֲנִי נִלְוֶה אֶל אִמִי; וְהֵם דִבְּרוּ, כַּמּוּבָן, נֶגֶד גְבוּרָתֵנוּ הַנִּמְהֶרֶת.
אַךְ גַם אָז לֹא נֶחֱלַץ אֲפִלוּ אָדָם אֶחָד לְהִלָווֹת אֵלֵינוּ.
כָּל שֶׁהֵעֵזוּ לַעֲשׂוֹת הָיָה – לָתֵת לִי אֶקְדָח טָעוּן, שֶׁמָא נֻתְקַף בַּדֶּרֶךְ, וְכֵן הַבְטָחָה לְהָכִין לְמַעֲנֵנוּ סוּסִים, שֶׁמָא יִדְלְקוּ אַחֲרֵינוּ.
וְעֶלֶם אֶחָד רָכַב אֶל בֵּיתוֹ שֶׁל הָרוֹפֵא לְהַזְעִיק עֶזְרָה.
לִבִּי פָּעַם בְּכָל עֹז בְּשָׁעָה שֶׁיָּצָאנוּ אֶל תּוֹךְ הַלַּיְלָה הָרֹחֵשׁ סַכָּנוֹת.
יָרֵחַ מָלֵא עָלָה בַּמִּזְרָח וְשָׁלַח לְעֶבְרֵנוּ אוֹרוֹ הָאַרְגְמָנִי מִבַּעַד לָעֲרָפֶל.
לְמַרְאֵהוּ הֵחַשְׁנוּ אֶת צְעָדֵינוּ שֶׁכֵּן לֹא הָיָה סָפֵק בְּלִבֵּנוּ כִּי בִּמְהֵרָה תִּהְיֶה הַדֶּרֶךְ מוּצֶפֶת אוֹר וְאָנוּ נִהְיֶה גְלוּיִים לְכָל עַיִן אוֹרֶבֶת.
חָמַקְנוּ בִּמְהִירוּת לְאֹרֶךְ הַמְּשׂוּכוֹת, אַךְ לֹא רָאִינוּ וְלֹא שָׁמַעְנוּ דָבָר, עַד שֶׁלְבַסוֹף סָגַרְנוּ מֵאֲחוֹרֵינוּ אֶת דֶלֶת הַפֻּנְדָק וּפָלַטְנוּ אַנְחַת רְוָחָה.
הֵסַטְתִּי בִּמְהִירוּת אֶת הַבְּרִיחַ, וּבְמֶשֶׁךְ רֶגַע אָרֹךְ עָמַדְנוּ שְׁנֵינוּ בָּאֲפֵלָה, לְבַדֵנוּ בִּמְחִצַת גוּפָתוֹ שֶׁל הַקַּפִּיטַן, וְהִתְנַשַׁמְנוּ בִּכְבֵדוּת.
אַחַר-כָּךְ הִדְלִיקָה אִמִי נֵר וְנִכְנַסְנוּ אֶל הַטְּרַקְלִין.
הוּא שָׁכַב עַל גַבּוֹ בַּמָּקוֹם שֶׁהִשְׁאַרְנוּ אוֹתוֹ, עֵינָיו פְּקוּחוֹת וְאַחַת מִזְרוֹעוֹתָיו פְּשׁוּטָה קָדִימָה.
“הוֹרֵד אֶת הַוִּילוֹן, גִ’ים,” לָחֲשָׁה אִמִי, “הֵם עֲלוּלִים לָבוֹא וּלְהָצִיץ פְּנִימָה.
וְעַכְשָׁו,” הִמְשִׁיכָה לְאַחַר שֶׁמִּלֵאתִי אֶת בַּקָשָׁתָהּ, “עָלֵינוּ לְהָסִיר אֶת הַמַּפְתֵּחַ מִ… זֶה.
וְהָיִיתִי רוֹצָה לָדַעַת מִי יִגַע בּוֹ,” אָמְרָה בְּקוֹל רוֹעֵד מִבֶּכִי.
כָּרַעְתִּי לְלֹא הִסוּס עַל בִּרְכַי.
עַל הָרִצְפָּה, בְּסָמוּךְ לְכַף-יָדוֹ, גִלִיתִי פִּסַת-נְיָר עֲגֻלָה, שֶׁצִדָהּ הָאֶחַד נִצְבַּע בְּפֶחַם שָׁחוֹר.
לֹא הָיָה סָפֵק בְּלִבִּי כִּי זֶה הָיָה “הַכֶּתֶם הַשָּׁחוֹר”.
הֵרַמְתִּי אוֹתָהּ, וְעַל הַצַּד הָאַחֵר קָרָאתִי מִלִים אִלֶה, כְּתוּבוֹת בִּכְתָב-יָד בָּרוּר וְנָאֶה" “הָאַרְכָּה נִגְמֶרֶת בְּעֶשֶׂר בַּלַּיְלָה”.
“הָאַרְכָּה שׁלֹו נִגְמֶרֶת בְּעֶשֶׂר, אִמָּא,” אָמַרְתִּי; וּבְרֶגַע שֶׁסִיַמְתִּי אֶת דְבָרַי הִתְחִיל הַשָּׁעוֹן הַיָּשָׁן שֶׁלָנוּ מְצַלְצֵל.
הַצִּלְצוּל הַפִּתְאוֹמִי הֶחֱרִיד אוֹתָנוּ, אַךְ הָיְתָה בּוֹ בְּשׂוֹרָה טוֹבָה; הַשָּׁעָה הָיְתָה שֵׁשׁ בִּלְבַד.
“מַהֵר, גִ’ים,” אָמְרָה אִמִי, “הַמַּפְתֵּחַ!”
חִפַּשְׂתִּי בְּכִיסָיו – כִּיס אַחֲרֵי כִּיס.
מָצָאתִי בָּהֶם מַטְבְּעוֹת אֲחָדִים, אֶצְבָּעוֹן, חוּטִים, מְחָטִים גְדוֹלוֹת, טַבַּק מְגֻלְגָל, הָאוֹלָר בַּעַל הַיָּדִית הַמְּעֻקֶמֶת, מַצְפֵּן-כִּיס, קֻפְסֵת-הַצָּתָה – וְזֶה הַכֹּל.
כִּמְעַט אָמַרְתִּי נוֹאָש.
“אוּלַי הוּא קָשׁוּר מִסָבִיב לְצַוָארוֹ,” אָמְרָה אִמִי.
לְאַחַר שֶׁהִתְגַבַּרְתִּי עַל סְלִידָתִי קָרַעְתִּי אֶת חֻלְצָתוֹ סָמוּךְ לַצַּוָאר, וְאָמְנָם כֵּן – שָׁם הָיָה הַמַּפְתֵּחַ, תָּלוּי עַל חֶבֶל מָשׁוּחַ בְּזֶפֶת.
חָתַכְתִּי אֶת הַחֶבֶל בְּאוֹלָרִי וּמִהַרְנוּ בְּמַעֲלֵה הַמַּדְרֵגוֹת, בְּלֵב מָלֵא תִּקְוָה.
נִכְנַסְנוּ בְּלֹא עִכּוּב אֶל תּוֹךְ הַחֶדֶר הַקָּטָן, שֶׁבּוֹ הִתְאַכְסֵן הַקַּפִּיטַן יָמִים רַבִּים כָּל-כָּךְ, וַאֲשֶׁר בּוֹ מֻנָח אַרְגַז-הַיָּם הַיָּשָׁן מֵאָז יוֹם בּוֹאוֹ לְכָאן.
הוּא נִרְאָה מִבַּחוּץ כְכָל אַרְגָז שֶׁל יוֹרֵד-יָם אַחֵר: הָאוֹת ב' מֻטְבַּעַת עַל הַמִּכְסֶה עַל-יְדֵי בַּרְזֶל מְלֻבָּן וּפִנוֹתָיו שְׁחוּקוֹת וּפְגוּעוֹת פֹּה וָשָׁם מֵחֲמַת הַטִּלְטוּלִים הַמְּרֻבִּים.
“תֵּן לִי אֶת הַמַּפְתֵּחַ,” בִּקְשָׁה אִמִי, וְאַף-עַל-פִּי שֶׁהַמַּנְעוּל הָיָה חָלוּד וְשָׁחוּק, הִיא הִצְלִיחָה לְפָתְחוֹ וּלְהָרִים אֶת הַמִּכְסֶה.
רֵיחַ חָרִיף שָׁל טַבַּק וְשֶׁל זֶפֶת עָלָה מִבִּפְנִים, אַךְ דָבָר לֹא נִרְאָה מִלְמַעְלָה, זוּלַת חֲלִיפָה עֲשׂוּיָה אֶרֶג מְשֻׁבָּח, מְקֻפֶּלֶת בִּקְפִידָה רַבָּה.
אִישׁ לֹא לָבַשׁ אוֹתָהּ עֲדַיִן, אָמְרָה אִמִי.
מִתַּחַת לָהּ הִתְחַלְנוּ מְגַלִים אֶת הַכָּל-בּוֹ – מַד-גֹבָהּ, קֻפְסַת-עֵץ, גְלִילֵי טַבַּק אֲחָדִים, שְׁנֵי בְּרִיחִים שֶׁל אֶקְדָחִים נָאִים מְאֹד, מְטִיל-כֶּסֶף, שָׁעוֹן סְפָרַדִי יָשָׁן, תַּכְשִׁיטִים פְחוּתֵי עֵרֶךְ, מַרְבִּיתָם תּוֹצֶרֶת חוּץ, זוּג מַצְפְּנִים צְמוּדִים אֶל בְּסִיסֵי נְחֹשֶׁת, וַחֲמִשָׁה אוֹ שִׁשָׁה צְדָפִים מוּזָרִים, שֶׁהוּבְאוּ כַּנִּרְאֶה מֵאִיֵי הֹדוּ הַמַּעֲרָבִית.
פְּעָמִים רַבּוֹת הִרְהַרְתִּי בְּכָךְ, שֶׁהוּא נָשָׂא אִתּוֹ צְדָפִים אֵלֶה בְּדַרְכֵי נְדוּדָיו, מֶשֶׁךְ כָּל חַיָיו רַבֵּי הַתְּלָאוֹת וְהַחֵטְא.
בֵּינָתַיִם לֹא מָצָאנוּ כָּל דָבָר שֶׁל עֵרֶךְ, מִלְבַד הַתַּכְשִׁיטִים וּמְטִיל-הַכֶּסֶף, וְאֵלֶה לֹא עִנְיְנוּ אוֹתָנוּ בְּיוֹתֵר.
סָמוּךְ לַתַּחְתִּית גִלִינוּ מְעִיל יַמָאִים נוֹשָׁן, מֻכְתָּם בְּלֹבֶן שֶׁל מֶלַח-יָם מְיֻבָּשׁ.
אִמִי מָשְׁכָה אוֹתוֹ כְּלַפֵּי מַעְלָה בְּקֹצֶר-רוּחַ, וְאָז נְתִגַלָה לְעֵינֵינוּ הַדָּבָר הָאַחֲרוֹן בָּאַרְגָז – צְרוֹר קָשׁוּר בַּאֲרִיג-אַבַּרְזִין, שֶׁנִּרְאָה כִּגְלִילֵי נְיָר, וְשַׂקִית עֲשׂוּיָה אִריג-מִפְרָשִׂים, שֶׁהִשְׁמִיעָה בְּעֵת נְגִיעָה צִלְצוּל שֶׁל זָהָב.
“עַכְשָׁו אוֹכִיחַ לִבְנֵי-בְּלִיַעַל אֵלֶה כִּי אֲנִי אִשָׁה יְשָׁרָה,” אָמְרָה אִמִי, “אֹצִיא מִכָּאן רַק אֶת הַסְּכוּם הַשָּׁוֶה לְחוֹבִי בִּלְבָד, גַם לֹא פְּרוּטָה יוֹתֵר, פְּתַח אֶת הַנַּרְתִּיק שֶׁלָנוּ.” וּבְאָמְרָה כֵּן הִתְחִילָה לִמְנוֹת וּלְהַעֲבִיר אֶת הַסְּכוּם הַמַּגִיעַ לָהּ, לְפִי חִשׁוּבָהּ, מִשַׂקִית הַמַּלָחִים אֶל תּוֹךְ הַנַּרְתִּיק שֶׁהֶחֱזַקְתִּי בְּיָדִי.
הָיָה זֶה עִסוּק מְמֻשָׁךְ וּמְסֻבָּךְ, כִּי הַמַּטְבְּעוֹת שֶׁנִּמְצְאוּ בַּשַּׂקִית הָיוּ מִכָּל הַגְּדָלִים וְהָאֲרָצוֹת – דוּבְּלוֹנִים סְפָרַדִיִים, נַפּוֹלֵיוֹנִים צָרְפָתִיִים, שְׁמִינִיוֹת וְהַשֵּׁד-יוֹדֵעַ מָה עוֹד − הַכֹּל בְּעִרְבּוּבְיָה אַחַת גְדוֹלָה.
הַשְּׂטֶרְלִינְגִּים הָיוּ מֻעָטִים בְּיוֹתֵר, אַךְ דַוְקָא אוֹתָם הֶעְדִיפָה אִמִי, כִּי הֵם הָיוּ הַנּוֹחִים לָהּ בְּיוֹתֵר לְחִשׁוּבֶיהָ.
מִשֶׁהִגַעְנוּ אֶל מַחֲצִית הַמְּלָאכָה הִנַחְתִּי פִּתְאֹם אֶת יָדִי עַל זְרוֹעָהּ; בְּתוֹךְ הָאֲוִיר הַדּוֹמֵם וְהַקָּפוּא שָׁמַעְתִּי רַעַשׁ, שֶׁהִקְפִּיץ אֶת לִבִּי אֶל גְרוֹנִי – נְקִישׁוֹת מַקְלוֹ שֶׁל הַקַּבְּצָן הָעִוֵר עַל הַדֶּרֶךְ הַקְּפוּאָה.
הוּא הָלַךְ וְקָרֵב, וְאִלוּ אָנוּ יָשַׁבְנוּ בִּמְקוֹמֵנוּ בִּנְשִׁימָה עֲצוּרָה.
אַחַר-כָּךְ נִשְׁמְעוּ נְקִישׁוֹת רָמוֹת עַל דֶלֶת הַפֻּנְדָק, וְיָכֹלְנוּ לִשְׁמֹעַ אֶת הַיָּדִית עוֹלָה וְיוֹרֶדֶת וְאֶת הַבְּרִיחַ מִטַלְטֵל בְּרַעַשׁ; הַנָּבָל נִסָה לְהִכָּנֵס פְּנִימָה, אַךְ נִסְיוֹנוֹ לֹא עָלָה בְּיָדוֹ.
לְאַחַר מִכֵּן נִשְׂתָּרֵר רֶגַע שֶׁל דְמָמָה, וּלְבַסוֹף חָזַרְנוּ וְשָׁמַעְנוּ אֶת נְקִישׁוֹת הַמַּקֵל עַל אַבְנֵי הַדֶּרֶךְ, שֶׁהָלְכוּ וְנֶחְלְשׁוּ לְרַוְחָתֵנו הָרַבָּה, עַד שֶׁגָוְעוּ בַּמֶּרְחָק.
“אִמָּא,” אָמַרְתִּי, “קְחִי אֶת כָּל הַכֶּסֶף וְנִסְתַּלֵק מִכָּאן.” הָיִיתִי בָּטוּחַ, כִּי הַדֶּלֶת הַנְּעוּלָה עוֹרְרָה חֲשָׁד בְּלִבּוֹ וּבִמְהֵרָה יָשׁוּב קַן-הַצְּרָעוֹת כֻּלוֹ לְזַמְזֵם בְּאָזְנֵינוּ; וּבְכָל-זֹאת, עַד כַּמָּה מְאֻשָׁר הָיִיתִי עַל שֶׁנָּעַלְתִּי אוֹתָהּ – זֹאת יוּכַל לְהָבִין רַק מִי שֶׁפָּגַשׁ אֵי-פַּעַם אֶת הָעִוֵר הַנּוֹרָא הַהוּא.
אֲבָל אִמִי, עַל אַף אֵימָתָהּ, סֵרְבָה לִטֹל גַם פְּרוּטָה אַחַת יוֹתֵר מִן הַמַּגִיעַ לָהּ, וְגַם סֵרְבָה בְּעַקְשָׁנוּת לְהִסְתַּפֵּק בְּפָחוֹת מִן הַמַּגִיעַ.
הַשָּׁעָה עֲדַיִן אֵינֶנָה שֶׁבַע, כָּךְ אָמְרָה, הִיא יוֹדַעַת מַה מַגִיעַ לָהּ וְהִיא גַם מִתְכּוֹנֶנֶת לְקַבֵּל זֹאת.
הִיא הוֹסִיפָה עֲדַיִן לְהִתְוַכֵּחַ אִתִּי, בְּשָׁעָה שֶׁקוֹל שְׁרִיקָה רְחוֹקָה הִגִיעָה לְאָזְנֵינוּ מִכִּווּן הַגִּבְעָה.
צְלִיל זֶה הָיָה בּוֹ דַי – וְאַף יוֹתֵר מִדַי – לִשְנֵינוּ.
“אֶסְתַּפֵּק בְּמַה שֶׁלָקַחְתִּי,” אָמְרָה וְקָפְצָה עַל רַגְלֶיהָ.
“וַאֲנִי אֶקַח אֶת זֶה, כְּדֵי לְהַשְׁלִים אֶת הַחֶשְׁבּוֹן,” אָמַרְתִּי וְנָטַלְתִּי בְּיָדִי אֶת הַצְּרוֹר הֶעָטוּף בְּאַבַּרְזִין.
בָּרֶגַע הַבָּא כְּבָר מִשַׁשְּנוּ אֶת דַרְכֵּנוּ בְּמוֹרַד הַמַּדְרֵגוֹת, בְּהַשְׁאִרֵנוּ אֶת הַנֶּר הַדּוֹלֵק לְיַד הָאַרְגָז הָרֵיק; וּמִקֵץ רֶגַע נוֹסָף פָּתַחְנוּ אֶת הַדֶּלֶת וְנִמְלַטְנוּ עַל נַפְשֵׁנוּ.
אָכֵן, הַדָּבָר נַעֲשָׂה בַּזְּמַן, גַם רֶגַע אֶחָד לֹא מֻקְדָם מִדַי.
הָעֲרָפֶל הִתְחִיל מִתְפַּזֵר בִּמְהִירוּת, הַיָּרֵחַ זָרַע אֶת אוֹרוֹ עַל פְּנֵי הַקַּרְקַע, וְרַק מָסָךְ דַק הָיָה תָּלוּי מִסָבִיב לַפֻּנְדָק וְלָעֵמֶק, כְּדֵי לְהַסְתִּיר אֶת מְנוּסָתֵנוּ.
מִשֶׁהִגַעְנוּ אֶל אֶמְצַע הַדֶּרֶךְ, הַמּוֹלִיכָה אֶל הַכְּפָר, הִתְחִיל הַיָּרֵחַ מֵאִיר גַם עָלֵינוּ.
אַךְ לֹא הָיָה זֶה עֲדַיִן הַכֹּל; לְפֶתַע הִגִיעוּ קוֹלוֹת רִיצָה לְאָזְנֵינוּ, וּמִשֶׁהִבַּטְתִּי לְאוֹתוֹ כִּווּן הִבְחַנְתִּי בְּאוֹר מִתְנַדְנֵד קָדִימָה וְאָחוֹרָה בִּמְהִירוּת – סִימָן כִּי אַחַד הָרָצִים פַּנָס בְּיָדוֹ.
“אֵל אֱלֹהִים,” אָמְרָה אִמִי פִּתְאֹם, “קַח אֶת הַכֶּסֶף וְרוּץ.
אֲנִי עוֹמֶדֶת לְהִתְעַלֵף.”
זֶה עָלוּל לִהְיוֹת הַסּוֹף שֶׁל שְׁנֵינוּ, אָמַרְתִּי בְּלִבִּי.
הוֹ, כַּמָּה גִדַפְתִּי אֶת הַשְּׁכֵנִים מוּגֵי-הַלֵּב; וּמַה כָּעַסְתִּי עַל יָשְׁרָהּ וְעַל חַמְדָנוּתָהּ שֶׁל אִמִי הַמִּסְכֵּנָה, עַל תְּמִימוּתָהּ הָאֱוִילִית בֶּעָבָר וְעַל חֻלְשָׁתָהּ בַּהוֹוֶה!
לְמַזָלֵנוּ נִמְצֵאנוּ עַתָּה סָמוּךְ לְגֶשֶׁר הַקָּטָן.
תָּמַכְתִּי בְּאִמִי וְסִיַעְתִּי לָהּ לְהַגִיעַ עַד הַגָּדָה; וּבְהַגִיעֵנוּ לְשָׁם הִיא פָלְטָה אֲנָחָה קַלָה וְצָנְחָה עַל כְּתֵפִי.
אֵינִי יוֹדֵעַ מֵאַיִן שָׁאַבְתִּי אֶת הַכֹּחַ לַעֲשׂוֹת זֹאת, וְחוֹשְׁשַׁנִי כִּי עָשִׂיתִי זֹאת שֶׁלֹא בְּכִשְׁרוֹן רַב; אֲבָל הִצְלַחְתִּי לִגְרֹר אוֹתָהּ עַד הַחוֹף וּלְהַסְתִּירָה מִתַּחַת לְקִמוּר הַגֶּשֶׁר.
הָלְאָה מִזֶה לֹא יָכֹלְתִּי לַהֲבִיאָהּ, הַגֶּשֶׁר הָיָה נָמוּךְ מִכְּדֵי שֶׁנוּכַל לִזְחֹל מִתַּחְתָּיו.
וְכָךְ נֶאֱלַצְנוּ לְהִשָׁאֵר בְּאוֹתוֹ מָקוֹם שֶׁאֵלָיו הִגַעְנוּ – גְלוּיִים כִּמְעַט לְאוֹר הַיָּרֵחַ וּבִטְוָח שְׁמִיעָה מִן הַפֻּנְדָק.
5.
אַחֲרִיתוֹ שֶׁל הָעִוֵר
עָלַי לְהוֹדוֹת כִּי סַקְרָנוּתִי הָיְתָה חֲזָקָה מִפַּחְדִי.
לֹא יָכֹלְתִּי בְּשׁוּם פָּנִים לְהִשָׁאֵר בִּמְקוֹם-מַחֲבּוֹאִי, וְעַל כֵּן זָחַלְתִּי בַּחֲזָרָה אֶל הַגָּדָה, וּבְהַסְתִּירִי אֶת רֹאשִׁי בְּתוֹךְ שִׂיחַ רֹתֶם הִצְלַחְתִּי לִרְאוֹת אֶת קֶטַע-הַדֶּרֶךְ אֲשֶׁר מִמוּל לְדֶלֶת הַפֻּנְדָק.
בְּרֶגַע זֶה הִתְחִילוּ הָרוֹדְפִים מַגִיעִים, שִׁבְעָה-שְׁמוֹנָה מֵהֶם רָצִים בְּכָל כֹּחָם בְּמוֹרַד הַדֶּרֶךְ, בְּעוֹד נוֹשֵׂא-הַפַּנָס שׁוֹעֵט בְּמֶרְחַק-מָה לִפְנֵיהֶם.
שְׁלשָׁה מֵהֶם רָצוּ יַחַד, יָד בְּיָד, וְעַל אַף הָעֲרָפֶל הִצְלַחְתִּי לְהַבְחִין כִּי הָאֶמְצָעִי שֶׁבֵּינֵיהֶם הָיָה הָעִוֵר.
בָּרֶגַע הַבָּא הוֹכִיחַ קוֹלוֹ הַצּוֹרְמָנִי כִּי אָמְנָם צָדַקְתִּי.
“סַלְקוּ אֶת הַדֶּלֶת!” צָעַק.
“כֵּן, אָדוֹן!” עָנוּ שְׁנַיִם-שְׁלשָׁה קוֹלוֹת.
הַהִסְתָּעֲרוּת עַל ‘אַדְמִירַל בִּינְבָּאוּ’ הִתְחִילָה.
רֶגַע קַל שָׂרְרָה מִסָבִיב דְמָמָה, שֶׁהוּפְרָה עַל-יְדֵי לַחְשׁוּשִׁים מְקֻטָעִים, כְּאִלוּ הֻפְתְּעוּ הַמִּסְתָּעֲרִים לְגַלוֹת כִּי הַדֶּלֶת פְּתוּחָה.
אַךְ הַהֲפוּגָה הָיְתָה קְצָרָה, כִּיְ לְפֶתַע חָזַר הָעִוֵר לְהַשְׁמִיעַ אֶת פְּקֻדוֹתָיו.
קוֹלוֹ הִדְהֵד רָם וְגָבוֹהַּ, כְּאִלוּ רָתַת מֵרֹב זַעַם וְקֹצֶר-רוּחַ.
“פְּנִימָה! פְּנִימָה!” צָעַק וְגִדֵף אוֹתָם, עַל שֶׁאֵינָם מְמַהֲרִים לְצַיֵת לוֹ.
אַרְבָּעָה-חֲמִשָׁה מֵהֶם צִיְתוּ לוֹ מִיָד, בְּעוֹד שְׁנַיִם אֲחֵרִים נִשְׁאֲרוּ מֵאָחוֹר, לְיַד מְפַקְדָם הַסּוּמָא.
מֶשֶׁךְ רֶגַע שָׂרְרָה שׁוּב דְמָמָה, אַחַר-כָּךְ הִדְהֲדָה זַעֲקַת תְּמִיהָה וּמִיָד אַחֲרֶיהָ צָוַח מִישֶׁהוּ מִתּוֹךְ הַבַּיִת:
“בִּיל מֵת!”
אֲבָל הַעִוֵר גִדֵף אוֹתָם שֵׁנִית עַל אִטִיוּתָם.
“חַפְּשׂוּ עָלָיו, גְלָמִים עֲצֵלִים! וְשֶׁאֲחָדִים יַעֲלוּ לְמַעְלָה וְיִבְדְקוּ בָּאַרְגָז!” צָעַק בְּקוֹל.
שָׁמַעְתִּי אֶת רַגְלֵיהֶם הוֹלְמוֹת עַל הַמַּדְרֵגוֹת הַיְּשָׁנוֹת שֶׁלָנוּ וּמַרְעִידוֹת אֶת הַבַּיִת כֻּלוֹ.
כַּעֲברֹ רֶגַע הִדְהֲדוּ שׁוּב קְרִיאוֹת תַּדְהֵמָה; חַלּוֹן-הַחֶדֶר שֶׁל הַקַּפִּיטַן נִפְתַּח בִּטְרִיקָה וּבְקוֹל-נֶפֶץ שֶׁל זְכוּכִית, וּפֶלֶג-גוּפוֹ הָעֶלְיוֹן שֶׁל אָדָם נִרְכַּן הַחוּצָה, כְּשֶׁרֹאשׁוֹ וּכְתֵפָיו נִגְלִים לְאוֹר-הַיָּרֵחַ.
הוּא פָּנָה אֶל הָעִוֵר שֶׁעָמַד מִתַּחְתָּיו, עַל שׁוּלֵי הַדֶּרֶךְ, וְדִבֵּר אֵלָיו.
“פְּיוּ,” צָעַק מִלְמַעְלָה, “מִישֶׁהוּ כְּבָר הִקְדִים אוֹתָנוּ וְהוֹצִיא אֶת כָּל הַחֲפָצִים מִן הָאַרְגָז.”
“זֶה יֶשְׁנוֹ?” שָׁאַג פְּיוּ.
“הַכֶּסֶף יֶשְׁנוֹ.”
הָעִוֵר שָׁלַח לַעֲזָאזֵל אֶת הַכֶּסֶף.
“אֲנִי מִתְכַּוֵן לָרְשִׁימוֹת שֶׁל פְלִינְט.” צָעַק בְּזַעַם.
“אֲנַחְנוּ לֹא מַצְלִיחִים לִמְצֹא אוֹתָם.” הֵשִׁיב הָאִישׁ.
“הֵי, אַתֶּם שָׁם לְמַטָּה, אוּלַי זֶה עַל בִּיל?” הוֹסִיף הָעִוֵר לִצְעֹק.
לְמִשְׁמַע הַצְּעָקָה הוֹפִיעַ בַּפֶּתַח אַחַד הָאֲנָשִׁים, שֶׁחִפְּשׂוּ עַל גוּפָתוֹ שֶׁל הַקַּפִּיטַן, וְאָמַר: “מִישֶׁהוּ כְּבָר חִפֵּשׂ עָלָיו וְלֹא הִשְׁאִיר כְּלוּם.”
“אֵלֶה הֵם בַּעֲלֵי הַפֻּנְדָק… זֶהוּ הַיֶּלֶד הַהוּא.
חֲבָל שֶׁלֹא נִקַרְתִּי אֶת שְׁתֵּי עֵינָיו!” צָוַח הָעִוֵר, שֶׁנִּקְרָא בְּשֵׁם פְּיוּ, “הֵם הָיוּ כָּאן לִפְנֵי כַּמָּה רְגָעִים… הֵם נָעֲלוּ אֶת הַדֶּלֶת, בְּעַצְמִי נִסִיתִי אוֹתָהּ.
הִתְפַּזְרוּ, בַּחוּרִים, וְחַפְּשׂוּ אוֹתָם!”
“נָכוֹן מְאֹד,” אָמַר הַבַּרְנָשׁ שֶׁנִּשְׁעַן אֶל הַחַלּוֹן, “הֵם הִשְׁאִירוּ אֶת הַנֶּר דוֹלֵק לְיַד הָאַרְגָז.”
“הִתְפַּזְרוּ וּמִצְאוּ אוֹתָם! בִּדְקוּ כָּל סֶדֶק בַּבַּיִת!” חָזַר פְּיוּ עַל פְּקֻדָתוֹ וְנָקַשׁ בְּמַקְלוֹ עַל אַבְנֵי הַדֶּרֶךְ.
הֲמֻלָה רַבָּה מִלְאָה עַתָּה אֶת חֲלָלוֹ שֶׁל הַפֻּנְדָק הַיָּשָׁן שֶׁלָנוּ.
צְעָדִים כְּבֵדִים אָצוּ-רָצוּ לְכָאן וּלְכָאן, רָהִיטִים הֻשְׁלְכוּ, דְלָתוֹת נִטְרְקוּ, בְּנוֹת-קוֹל הִדְהֲדוּ, וּלְבַסוֹף יָצְאוּ הָאַנָשִׁים הַחוּצָה בְּזֶה אַחַר זֶה, וְהוֹדִיעוּ כִּי לֹא הִצְלִיחוּ לִמְצֹא דָבָר בְּתוֹךְ הַבַּיִת.
בְּרֶגַע זֶה נִשְׁמְעָה שׁוּב הַשְּׁרִיקָה, שֶׁהִבְהִילָה כָּל-כָּךְ אוֹתִי וְאֶת אִמִי, בְּשָׁעָה שֶׁרָכַנוּ מֵעַל אַרְגַז-הַיָּם, אֶלָא שֶׁהַפַּעַם הִיא נִשְׁנְתָה פַּעֲמַיִם.
תְּחִלָה סָבַרְתִּי כִּי זוֹהִי קַרְנוֹ שֶׁל הָעִוֵר, אִם נִנְקֹט לְשׁוֹן-מְלִיצָה, הַמַּזְעִיקָה אֶת הָאֲנָשִׁים לִפְעֻלָה; אֲבָל עַכְשָׁו גִלִיתִי כִּי הָיָה זֶה אִתּוּת מִן הַגִּבְעָה אֶל הַכְּפָר, וּלְמַרְאֵה תְּגוּבָתָם שֶׁל שׁוֹדְדֵי-הַיָּם הֲבִינוֹתִי כִּי זוֹהִי אַזְהָרָה מִפְּנֵי סַכָּנָה קְרֵבָה.
“זֶהוּ שׁוּב דֵירְק,” אָמַר אֶחָד, “אִתּוּת כָּפוּל! מֻכְרָחִים לָזוּז, בַּחוּרִים.”
“לָזוּז, טִפֵּשׁ בָּרִבּוּעַ!” צָעַק פְּיוּ, “דֵירְק הָיָה גֹלֶם פַּחְדָנִי מֵהַתְחָלָה, וְאַתֶּם אַל תָּשִׂימוּ אֵלָיו לֵב.
הֵם מֻכְרָחִים לִהְיוֹת קְרוֹבִים, שֶׁהֲרֵי לֹא הִסְפִּיקוּ לְהִתְרַחֵק מִכָּאן.
הִתְפַּזְרוּ מִיָד וְשִׂימוּ עֲלֵיהֶם אֶת הַיָּדַיִם שֶׁלָכֶם, חֲמוֹרִים! אוֹח, בְּשֵׁם הַקְּדוֹשִׁים,” הִזְדַעֵק, “אִלוּ רַק הָיוּ לִי עֵינַיִם!”
קְרִיאָה זוֹ הָיְתָה לָהּ הַשְׁפָּעָה כָּלְשֶׁהִי; שֶׁכֵּן שְׁנַיִם-שְׁלשָׁה בַּרְנָשִׁים הִתְחִילוּ מְחַפְּשִׂים פֹּה וָשָׁם, בֵּין הַגְּרוּטָאוֹת, אַךְ לְלֹא הִתְלַהֲבוּת יְתֵרָה, בְּעוֹד אַחַת מֵעֵינֵיהֶם שְׁלוּחָה לְעֵבֶר הַסַּכָּנָה הַקְּרֵבָה, וְאִלוּ הָאֲחֵרִים עָמְדוּ בְּצַד הַדֶּרֶךְ בְּאֶפֶס מַעֲשֶׂה.
“יֵשׁ לָכֶם סִכּוּי לְהַנִּיחַ אֶת הַיָּדַיִם שֶׁלָכֶם עַל הוֹן עָצוּם, מְטֻמְטָמִים שֶׁכְּמוֹכֶם, וּבְכָל-זֹאת אַתֶּם עוֹמְדִים כָּאן כְּמוֹ גְלָמִים! אִישׁ מִכֶּם לֹא הֵעֵז לְהִתְיַצֵב פָּנִים אֶל פָּנִים מוּל בִּיל – רַק אֲנִי עָשִׂיתִי זֹאת, וּבְלִי עֵינַיִם! וַאֲנִי עָלוּל לְאַבֵּד עַכְשָׁו אֶת הַהִזְדַמְנוּת הַגְּדוֹלָה שֶׁל חַיַי – בְּאַשְׁמַתְכֶם! בִּגְלַלְכֶם אָשׁוּב לִהְיוֹת קַבְּצָן עָלוּב, הַזּוֹחֵל עַל אַרְבַּע כְּדֵי לְקַבֵּל טִפַּת רוּם, בְּעוֹד שֶׁיֵשׁ לִי סִכּוּיִים לִנְסֹעַ בְּמֶרְכָּבָה כְּמוֹ מֶלֶךְ! אִלוּ הָיָה לָכֶם אֹמֶץ-הַלֵּב שֶׁיֵשׁ לְתוֹלַעַת קְטַנָה בְּתַפּוּחַ הָיִיתֶם מַצְלִיחִים לִתְפֹּס אוֹתָם מִזְמַן!”
“מַסְפִּיק לְקַשְׁקֵשׁ, פְּיוּ,” רָטַן אֶחָד מֵהֶם, “הִשַׂגְנוּ אֶת הֶדוּבְּלוֹנִים!”
“הֵם בְּוַדַאי הֶחְבִּיאוּ אֶת הַדָּבָר הַהוּא,” אָמַר שֵׁנִי, “קַח אֶת הַנַּפּוֹלֵיוֹנִים וְתַפְסִיק לַעֲמֹד כָּאן וּלְיַלֵל.”
לְמִשְׁמַע הַמִּלִים הַלָּלוּ עָלְתָה חֲמָתוֹ שֶׁל פְּיוּ עַד לְהַשְׁחִית.
הוּא הֵנִיף אֶת מַקְלוֹ בִּשְׁתֵּי יָדָיו וְהִכָּה בּוֹ עַל יָמִין וְעַל שְׂמֹאל, מִבְּלִי שֶׁיוּכַל לִרְאוֹת בַּמֶּה וּבְמִי הוּא פּוֹגֵעַ.
הָאֲחֵרִים פָּתְחוּ בְּשֶׁטֶף שֶׁל גִדוּפִים כְּלַפֵּי בֶּן-הַבְּלִיַעַל הַסּוּמָא, אִיְמוּ לְהַטִּיל עָלָיו עֹנֶשׁ נוֹרָא וְאָיֹם וְנִסוּ לַשָּׁוְא לְהוֹצִיא אֶת הַמַּקֵל מִיָדָיו.
קְטָטָה זוֹ הִיא שֶׁהִצִילָה אוֹתָנוּ; שֶׁכֵּן עוֹדָהּ בְּעִצוּמָהּ, הִדְהֵד קוֹל שֵׁנִי מֵעֵבֶר לַגִּבְעָה – קוֹלָם שֶׁל סוּסִים דוֹהֲרִים.
כִּמְעַט בְּאוֹתוֹ רֶגַע הִתְנַפְּצָה יְרִיַת אֶקְדָח בָּאֲוִיר מִכִּווּן הַמְּשׂוּכָה – וְהָיָה זֶה הָאוֹת הָאַחֲרוֹן לְסַכָּנָה הַקְּרֵבָה.
כְּהֶרֶף-עַיִן קָמוּ שׁוֹדְדֵי-הַיָּם וְנָפוֹצוּ לְכָל עֵבֶר: הָאֶחָד נָס מַעֲרָבָה, לְעֵבֶר הַמִּפְרָצוֹן, שֵׁנִי נִמְלַט אֶל מַעֲלֵה הַגִּבְעָה, וְכֵן הָלְאָה – עַד שֶׁמִּקֵץ מַחֲצִית הַדַּקָה לֹא נוֹתַר גַם אֶחָד מֵהֶם, זוּלַת פְּיוּ לְבַדוֹ.
הֵם הִפְקִירוּ אוֹתוֹ לְנַפְשׁוֹ, אִם מֵחֲמַת הַבֶּהָלָה שֶׁתָּקְפָה אוֹתָם, אוֹ מִתּוֹךְ שְׁאִיפַת נָקָם עַל מִלוֹתָיו וּמַהֲלֻמוֹתָיו.
עַתָּה הִתְרוֹצֵץ מְבֹהָל אָנֶה וָאָנָה, בְּמַעֲלֵה הָרְחוֹב וּבְמוֹרָדוֹ, מַקִישׁ בְּמַקְלוֹ וְקוֹרֵא לַחֲבֵרָיו.
לְבַסוֹף פָּנָה בַּכִּווּן הַלֹּא-נָכוֹן, עָבַר אוֹתִי בְּרִיצָה לְעֵבֶר הַכְּפָר וְצָעַק בְּקוֹל:
“ג’וֹנִי, כֶּלֶב-כּוּשִׁי, דֵירְק,” וְשֵׁמוֹת אֲחֵרִים, “אַתֶּם לֹא תַּפְקִירוּ אֶת פְּיוּ הַזָּקֵן, חֲבֵרִים… לֹא אֶת פְּיוּ הַזָּקֵן!”
בְּרֶגַע זֶה גָבַר מְאֹד רַעַשׁ הַסּוּסִים הַדּוֹהֲרִים, וְאַרְבָּעָה-חֲמִשָׁה פָּרָשִׁים הוֹפִיעוּ בְּאוֹר הַיָּרֵחַ וְשָׁטְפוּ בִּמְלֹא מְהִירוּת עַל פְּנֵי הַמִּדְרוֹן.
עַתָּה הִבְחִין פְּיוּ בְּטָעוּתוֹ, הִסְתּוֹבֵב בִּצְוָחָה לְאָחוֹר, רָץ הַיְשֵׁר לְעֵבֶר הַתְּעָלָה וְהִתְגַלְגֵל אֶל תּוֹכָהּ.
אַךְ כַּעֲבֹר שְׁנִיָּה עָמַד שׁוּב עַל רַגְלָיו וּפָתַח שׁוּב בְּרִיצָה מְהִירָה וַאֲחוּזַת אֵימָה – הַיְשֵׁר אֶל מִתַּחַת לְפַרְסוֹת הַסּוּס הַקָּרוֹב בְּיוֹתֵר.
הַפָּרָשׁ נִסָה לְהַצִּיּלוֹ – אַךְ לַשָּׁוְא.
פְּיוּ צָנַח לָאָרֶץ בִּזְעָקָה, שֶׁקָרְעָה אֶת אֲפֵלַת הַלַּיְלָה, בְּעוֹד אַרְבַּע פְּרָסוֹת דוֹרְסוֹת וְרוֹמְסוֹת אוֹתוֹ.
תְּחִלָה צָנַח עַל צִדוֹ וְאַחַר-כָּךְ הִתְהַפֵּךְ אַט אַט עַל פָּנָיו – וְקָפָא לְלֹא רוּחַ-חַיִים עַל מִשְׁכָּבוֹ.
קָפַצְתִּי עַל רַגְלַי וְצָעַקְתִּי לְעֵבֶר הַפָּרָשִׁים.
הֵם עָצְרוּ בַּסּוּסִים הַדּוֹהֲרִים גַם בְּלֹא צַעֲקָתִי, נִרְעָשִׁים לְמַרְאֵה הַתְּאוּנָה.
כַּעֲבֹר רֶגַע הִבְחַנְתִּי מִי הֵם הָיוּ.
הָאֶחָד – זֶה שֶׁרָכַב מֵאָחוֹר – הָיָה הַצָּעִיר, שֶׁדָהַר מִן הַכְּפָר כְּדֵי לְהַזְעִיק אֶת ד"ר לִיבְּסִי; הָאַחֵרִים הָיוּ שׁוֹטְרֵי מֶכֶס, אוֹתָם פָּגַשׁ בְּדַרְכּוֹ, וַאֲשֶׁר הִשְׂכִּיל לְשַׁכְנְעָם לְהִלָווֹת אֵלָיו.
בֵּינָתַיִם הִגִיעוּ הַיְּדִיעוֹת עַל הַדּוּ-מִפְרָשִׂית, הַמִּסְתַּתֶּרֶת בִּמְאוּרַת-קִיט, אֶל אָזְנָיו שֶׁל הַמְּפַקֵחַ דַנְס, וְהוּא יָצָא עִם אֲנָשָׁיו לְעֵבֶר הַמִּפְרָץ – וְתוֹדוֹת לְכָךְ נִצַלְנוּ אִמִי וַאֲנִי מִמָוֶת בָּטוּחַ.
פְּיוּ מֵת, מוּטָל הָיָה דוּמָם כְּאֶבֶן.
מִהַרְנוּ לָשֵׂאת אֶת אִמִי אֶל הַכְּפָר וְהֵשַׁבְנוּ אֶת רוּחָהּ בְּעֶזְרַת מַיִם צוֹנְנִים שְׁרוּיִים בְּמֶלַח; הִיא חָזְרָה בִּמְהֵרָה לְאֵיתָנָהּ, אִם כִּי הוֹסִיפָה לְקוֹנֵן עַל אָבְדַן הַכֶּסֶף.
בֵּינָתַיִם דָהַר הַמְּפַקֵחַ דַנְס בִּמְלֹא מְהִירוּת אֶל מְאוּרַת קִיט, וְאִלוּ אֲנָשָׁיו יָרְדוּ מִן הַסּוּסִים וְעָשׂוּ דַרְכָּם בָּרֶגֶל לְעֵבֶר הַגַּיְא, בְּעוֹד יְדֵיהֶם אוֹחֲזוֹת בְּרֶסֶן הַסּוּסִים וְעֵינֵיהֶם מְגַשְׁשׁוֹת בָּאֲפֵלָה אָחָר מָאֲרָבִים אֶפְשָׁרִיִים.
אַךְ בְּהַגִיעָם אֶל הַחוֹף כְּבָר הָיְתָה הַדּוּ-תָּרְנִית בְּדַרְכָּה אֶל לֵב-יָם, אִם כִּי הָיְתָה קְרוֹבָה עֲדַיִן אֶל הַחוֹף.
הַמְּפַקֵחַ צָעַק אֵלֶיהָ לַעְצֹר; אַךְ קוֹל הֵשִׁיב וְיָעַץ לוֹ לְהַרְחִיק עַצְמוֹ מֵאוֹר-הַיָּרֵחַ, אִם אֵינוֹ רוֹצֶה לִסְפֹּג מִטְעַן-עוֹפֶרֶת בְּגוּפוֹ; בְּאוֹתָהּ שְׁנִיָּה מַמָשׁ שָׁרַק כַּדוּר בְּסָמוּךְ לִזְרוֹעוֹ.
לֹא עָבְרָה שָׁעָה אֲרֻכָּה, וְהַסְּפִינָה הִכְפִּילָה אֶת מְהִירוּתָהּ וְנֶעֶלְמָה מִן הָעַיִן.
הַמְּפַקֵחַ דַנְס עָמַד עַל הַחוֹף “כְּדָג שֶׁהוֹצִיאוּהוּ מִן הַמַּיִם”, כִּלְשׁוֹנוֹ.
כָּל שֶׁיָּכֹל לַעֲשׂוֹת הָיָה לִשְׁלֹחַ אָדָם אֶל הַמַּעֲגָן וּלְהַזְהִיר אֶת סְפִינַת-הַמִּשְׁמָר; “וְדָבָר זֶה,” אָמַר, “לֹא הָיְתָה בּוֹ תּוֹעֶלֶת רַבָּה; שֶׁכֵּן הֵם חָמְקוּ לְדַרְכָּם – וְסוֹף פָּסוּק.
טוֹב לְפָחוֹת שֶׁרָמַסְתִּי אֶת בְּלוֹאָיו שֶׁל הָאָדוֹן פְּיוּ.” הוֹסִיף, שֶׁכֵּן בֵּינָתַיִם הִסְפִּיק לִשְׁמֹעַ אֶת סִפּוּרִי שֶׁלִי.
חָזַרְתִּי יַחַד אִתּוֹ אֶל ‘אַדְמִירַל בִּינְבָּאוּ’.
מִיָמַי לֹא רָאִיתִי בַּיִת הָפוּךְ כָּל-כָּךְ.
אֲפִלוּ הַשָּׁעוֹן הֻפַּל מִן הַקִּיר עַל-יְדֵי הַנְּבָלִים, בְּחִפּוּשֵׂיהֶם אַחֲרַי וְאַחֲרֵי אִמִי; וְאַף-עַל-פִּי שֶׁדָבָר לֹא נִלְקַח, מִלְבַד שַׂקִית-הַכֶּסֶף שֶׁל הַקַּפִּיטַן וְחֶפְצֵי כֶּסֶף מִן הַמְּגֵרָה, יָכֹלְתִּי לְהַבְחִין מִיָד כִּי אָנוּ הֲרוּסִים עַתָּה לַחֲלוּטִין.
הַמְּפַקֵחַ דַנְס נִסָה לְבָרֵר אֶת הַמַּצָב.
“הֵם לָקְחוּ אֶת הַכֶּסֶף, הֲלֹא כֵן? וּבְכֵן, הוֹקִינְס, מָה, בְּשֵׁם אֱלֹהִים, הֵם חִפְּשׂוּ בַּבַּיִת? עוֹד כֶּסֶף, אוּלַי?”
“לֹא אֲדוֹנִי, לֹא כֶּסֶף,” אָמַרְתִּי, “אֲנִי מַאֲמִין, אֲדוֹנִי, כִּי הַדָּבָר שֶׁחִפְּשׂוּ נִמְצָא עַכְשָׁו בְּכִיס-הֶחָזֶה שֶׁלִי.
וְאִם לוֹמַר אֶת הָאֱמֶת, אֲדוֹנִי, הָיִיתִי רוֹצֶה מְאֹד לְהַחְבִּיא אוֹתוֹ בְּמָקוֹם בָּטוּחַ.”
“בְּהֶחְלֵט, נַעֲרִי, הַצֶּדֶק אִתְּךָ,” אָמַר דַנְס, אֲנִי אֶקַח זֹאת אִתִּי, אִם אֵינְךָ מִתְנַגֵד."
“חָשַׁבְתִּי, אוּלַי… ד”ר לִיבְסִי." פָּתַחְתִּי וְאָמַרְתִּי.
“נָכוֹן בְּהֶחְלֵט!” שִׁסַע אֶת דְבָרַי בַּעֲלִיצוּת רַבָּה, “נָכוֹן בְּהֶחְלֵט, הַדּוֹקְטוֹר הוּא גַם גֶ’נְטֶלְמֶן וְגַם אִישׁ-הַחֹק.
וְעַכְשָׁו, אִם נַחְשֹׁב עַל כָּךְ, אֲנִי מוּכָן לִרְכֹּב לְשָׁם בְּעַצְמִי וּלְהוֹדִיעַ זֹאת לוֹ, אוֹ לָאָצִיל טְרִילוֹנֵי.
פְּיוּ מֵת, וְאֵין עוֹד מַה לַעֲשׂוֹת.
לֹא שֶׁאֲנִי מִצְטַעֵר עַל כָּךְ, אֲבָל הוּא מֵת, מֵבִין אַתָּה, וְהָאֲנָשִׁים עֲלוּלִים לְהַאֲשִׁים בְּמוֹתוֹ קָצִין מִמִשְׁטֶרֶת הַמֶּכֶס שֶׁל הוֹד-מַלְכוּתוֹ.
שְמַע מָה אֹמַר לְךָ הוֹקִינְס; אִם אַתָּה מוּכָן, אֶקַח אוֹתְךָ אִתִּי.”
הוֹדֵיתִי לוֹ בְּכָל לִבִּי עַל הַהַזְמָנָה וּשְׁנֵינוּ פָּנִינוּ אֶל אֻרְוַת הַסּוּסִים.
סִפַּרְתִּי לְאִמִי אֶת תָּכְנִיתֵנוּ וַהֲכִינוֹנוּ אֶת הַבְּהֵמוֹת לִרְכִיבָה.
“דוֹגֶר,” אָמַר הַמְּפַקֵחַ דַנְס, “יֵשׁ לְךָ סוּס הָגוּן.
הֵרְכֵּב אֶת הַנַּעַר מֵאֲחוֹרֶיךָ.”
מִיָד לְאַחַר שֶׁהַתְיַשַׁבְתִּי עַל הַאֻכָּף וְאָחַזְתִּי בַּחֲגוֹרָתוֹ שֶׁל דוֹגֶר, הִשְׁמִיעַ הַמְּפַקֵחַ אֶת פְּקֻדָתוֹ וְהַמִּשְׁמָר יָצָא בִּדְהָרָה קַלָה אֶל הַדֶּרֶךְ, בּוֹאֲךָ בֵּיתוֹ שֶׁל ד"ר לִיבְסִי.
6.
כִּתְבֵי הַקַּפִּיטַן
רָכַבְנוּ לְלֹא מַעְצוֹר, עַד שֶׁעָצַרְנוּ מוּל דֶלֶת בֵּיתוֹ שֶׁל ד"ר לִיבְסִי.
הַבִּנְיָן הָיָה שָׁרוּי כֻּלוֹ בָּאֲפֵלָה.
הַמְּפַקֵחַ דַנְס הוֹרָה לִי לִקְפֹּץ מַטָה וְלִדְפֹּק עַל הַדֶּלֶת.
זוֹ נִפְתְּחָה כִּמְעַט מִיָד עַל-יְדֵי הַמְּשָׁרֶתֶת.
“ד”ר לִיבְסִי בַּבַּיִת?" שָׁאַלְתִּי.
“לֹא,” עָנְתָה, "הוּא בָּא הַבַּיְתָה אַחֲרֵי הַצָּהֳרַיִם, אֲבָל הָלַךְ אַחַר-כָּךְ אֶל הַטִּירָה, לִסְעֹד בְּחֶבְרָתוֹ שֶׁל הָאָצִיל טְרִילוֹנֵי.
“וּבְכֵן, בַּחוּרִים, אֶל הַטִּירָה!” אָמַר הַמְּפַקֵחַ דַנְס.
מֵאַחַר שֶׁהַדֶּרֶךְ לֹא הָיְתָה אֲרֻכָּה, לֹא עָלִיתִי הַפַּעַם עַל גַבֵּי הַסּוּס אֶלָא רַצְתִּי לְצַד סוּסוֹ שֶׁל דוֹגֶר עַד לְשַׁעֲרֵי הַטִּירָה; אַחַר-כָּךְ הוֹסַפְתִּי לִפְסֹעַ בְּמַעֲלֵה הַשְּׂדֵרָה הָאֲרֻכָּה, הָעוֹמֶדֶת בַּשַּׁלֶכֶת וְהַשְּׁטוּפָה בְּאוֹר-יָרֵחַ, עַד שֶׁהִבְחַנוּ בַּפַּס הַלָּבָן שֶׁל בִּנְיְנֵי הָאֲחֻזָה, הַחוֹצָה אֶת הַגַּן הַגָּדוֹל וְהָעַתִּיק לְרָחְבּוֹ.
כָּאן יָרַד מַר דַנְס מֵעַל גַבֵּי סוּסוֹ וְנִכְנַס יַחַד אִתִּי אֶל הַבִּנְיָן.
הַמְּשָׁרֵת הוֹלִיךְ אוֹתָנוּ לְאֹרֶךְ מַעֲבָר רָפוּד בְּמַרְבַדִים וְהִצְבִּיעַ לְעֵבֶר סִפְרִיָה גְדוֹלָה, גְדוּשָׁה מַדָפִים עֲמוּסֵי סְפָרִים וּפִסְלוֹנִים; שָׁם, מִשְׁנֵי צִדֵי הָאָח הַבּוֹעֶרֶת, יָשְׁבוּ הָאָצִיל טְרִילוֹנֵי וד"ר לִיבְסִי, וּמִקְטָרוֹת בִּידֵיהֶם.
מֵעוֹלָם, עַד אוֹתוֹ רֶגַע, לֹא רָאִיתִי אָצִיל מִקָרוֹב כָּל-כָּךְ.
הוּא הָיָה אָדָם גְבַהּ-קוֹמָה – שְׁנֵי מֶטְרִים וְאוּלַי יוֹתֵר – גוּפוֹ מוּצָק, תָּוֵי פָּנָיו גְלוּיִים וְנִמְרָצִים, גוֹנָם רָמַז עַל מַסָעָיו הַמְּרֻבִּים; גְבִינָיו הָיוּ שְׁחוֹרִים מְאֹד, וּתְנוּעוֹתֵיהֶם הַמְּהִירוֹת הֵעִידוּ עַל מֶזֶג סוֹעֵר, לֹא רָע לְטַעְמִי, אַךְ אוּלַי מְהִיר-חֵמָה.
“הִכָּנֵס, מַר דַנְס,” אָמַר בְּקוֹל, שֶׁהָיוּ בּוֹ גַאֲוָה וָחֶסֶד גַם יַחַד.
“עֶרֶב טוֹב, דַנְס,” אָמַר הָרוֹפֵא בִּמְנוֹד רֹאשׁ, “וְעֶרֶב טוֹב גַם לְךָ, גִ’ים יְדִידִי.
אֵיזוֹ רוּחַ טוֹבָה הֵבִיאָה אֶתְכֶם לְכָאן?”
הַמְּפַקֵחַ נִצַב בְּקוֹמָה זְקוּפָה וּקְשׁוּחָה וְהִרְצָה אֶת סִפּוּרוֹ, כְּאִלוּ הָיָה זֶה שִׁעוּר.
הֱיִיתֶם צְרִיכִים לִרְאוֹת כֵּיצַד שְׁנֵי הָאֲדוֹנִים הַלָּלוּ הִטוּ גוּפָם קָדִימָה, הִבִּיטוּ זֶה בָּזֶה וּמֵרֹב סַקְרָנוּת וְהַפְתָעָה שָׁכְחוּ לְעַשֵׁן.
מִשֶׁשָמְעוּ כֵּיצַד חָזְרָה אִמִי אֶל הַפֻּנְדָק, חָבַט ד"ר לִיבְסִי בְּכַף-יָדוֹ עַל יְרֵכוֹ וְהָאָצִיל הֵרִיעַ “הֵידָד” וְשָׁבַר אֶת מִקְטַרְתּוֹ הָאֲרֻכָּה עַל סוֹרְגֵי הָאָח.
וְעוֹד בְּטֶרֶם הִגִיעַ הַסִּפּוּר לְסִיוּמוֹ קָם הָאָצִיל טְרִילוֹנֵי מִכִּסְאוֹ וְהִתְחִיל פּוֹסֵעַ אָנֶה וָאָנָה עַל פְּנֵי הַחֶדֶר, וְהָרוֹפֵא הֵסִיר מֵעַל רֹאשׁוֹ אֶת הַפֵּאָה הַנָּכְרִית, כְּאִלוּ עַל-מְנָת לְהֵיטִיב לִשְׁמֹעַ; הוּא נִרְאָה בְּעֵינַי מוּזָר מְאֹד בְּגֻלְגָלְתּוֹ הַמְּסֻפֶּרֶת קָצָר.
לְבַסוֹף סִיֵם הַמְּפַקֵחַ אֶת סִפּוּרוֹ.
“מַר דַנְס,” פָּנָה אֵלָיו הָאָצִיל, “הִנְךָ אָדָם אַמִיץ וְיָשָׁר; וְאִם דָרַסְתָּ לְמָוֶת אוֹתוֹ נָבָל מְרֻשָׁע – אֲנִי רוֹאֶה זֹאת כִּמְעַט כְּמִצְוָה, כְּאִלוּ דָרַסְתָּ תִּיקָן אַרְסִי, וְנַעַר זֶה, הוֹקִינְס, אַף הוּא בֶּן-חַיִל בְּעֵינַי.
הַתּוֹאִיל בְּטוּבְךָ לְצַלְצֵל בַּפַּעֲמוֹן, הוֹקִינְס? מַר דַנְס יִתְכַּבֵּד עַתָּה בְּמַשְׁקֶה.”
“וּבְכֵן, גִ’ים,” פָּנָה אֵלַי הָרוֹפֵא, “הַאִם הַדָּבָר שֶׁהֵם חִפְּשׂוּ כָּל-כָּךְ נִמְצָא בִּרְשׁוּתְךָ?”
“הִנֵה הוּא, דוֹקְטוֹר,” אָמַרְתִּי וּמָסַרְתִּי לְיָדָיו אֶת הַצְּרוֹר הֶעָטוּף בְּאַבַּרְזִין.
הָרוֹפֵא בָּחַן אוֹתוֹ בִּקְפִידָה, וְהִבְחַנְתִּי כִּי אֶצְבְעוֹתָיו הִשְׁתּוֹקְקוּ מְאֹד לִפְתֹּחַ אֶת קִשׁוּרָיו; אַךְ בִּמְקוֹם לַעֲשׂוֹת זֹאת, הוּא הִכְנִיס לְאִטוֹ אֶת הַצְּרוֹר לְתוֹךְ כִּיס-מְעִילוֹ.
“טְרִילוֹנֵי,” אָמַר הָרוֹפֵא, “לְאַחַר שֶׁדַנְס יְסַיֵם אֶת הַמַּשְׁקֶה עָלָיו לָשׁוּב, כַּמּוּבָן, אֶל יְחִידָתוֹ; אַךְ הָיִיתִי רוֹצֶה שֶׁהוֹקִינְס יִשָׁאֵר כָּאן וְיָלוּן בְּבֵיתִי, וּבִרְשׁוּתְךָ הָאֲדִיבָה אֲנִי מַצִיעַ כִּי נוֹצִיא אֶת הַפַּשְׁטִידָה וְנַתְקִין לוֹ אוֹתָהּ לַאֲרוּחַת-עֶרֶב.”
“כִּדְבָרֶיךָ, לִיבְסִי,” אָמַר הָאָצִיל, “לְהוֹקִינְס מַגִיעַ יוֹתֵר מִסְתָּם פַּשְׁטִידָה קָרָה.”
לְאַחַר רֶגַע הֻנְחָה עַל הַשֻּׁלְחָן הַצְּדָדִי פַּשְׁטִידַת יוֹנִים, וַאֲנִי זָכִיתִי בַּאֲרוּחַת-עֶרֶב הֲגוּנָה, שֶׁכֵּן הָיִיתִי רָעֵב כְּמוֹ בַּז.
הַמְּפַקֵחַ דַנְס סִיֵם בֵּינָתַיִם אֶת הַמַּשְׁקֶה, זָכָה בִּשְׁבָחִים נוֹסָפִים וּלְבַסוֹף יָצָא לְדַרְכּוֹ.
“וְעַכְשָׁו, טְרִילוֹנֵי,” אָמַר הָרוֹפֵא.
“וְעַכְשָׁו, לִיבְסִי,” אָמַר הָאָצִיל, בְּאוֹתָהּ נְעִימַת-קוֹל.
“לְאַט לְאַט, צַעַד אַחַר צַעַד,” צָחַק ד"ר לִיבְסִי, “אַתָּה שָׁמַעְתָּ וַדַאי עַל אוֹתוֹ קַפִּיטַן פְלִינְט, הֲלֹא כֵן?”
“אִם שָׁמַעְתִּי עָלָיו!” הֵרִים הָאָצִיל אֶת קוֹלוֹ, “אַתָּה שׁוֹאֵל אִם שָׁמַעְתִּי עָלָיו! הוּא הָיָה שׁוֹדֵד-הַיָּם צְמֵא-הַדָּם בְּיוֹתֵר שֶׁהִפְלִיג אֵי-פַּעַם עַל גַלֵי-הַיָּם.
שְׁחוֹר-זָקָן הָיָה תִּינוֹק לְעֻמָתוֹ.
הַסְּפָרַדִים כָּל-כָּךְ פָּחֲדוּ מִפָּנָיו עַד שֶׁ – הַאֲמֵן לִי, אֲדוֹנִי – לֹא פַּעַם הִתְגָאֵיתִי בְּלִבִּי שֶׁהוּא בֶּן הָעָם הָאַנְגְלִי.
בְּעֵינַי אֵלֶה רָאִיתִי אֶת מִפְרָשָׂיו נָעִים לְיַד חוֹפֵי טְרִינִידַד, וְאוֹתוֹ בֶּן-נַעֲוַת-הַמַּרְדוּת הַפַּחְדָן שֶׁהִפְלַגְתִּי אִתּוֹ פָּנָה לְאָחוֹר וְנִכְנַס בְּבֶהָלָה אֶל מַעֲגָן פּוֹרְט-אוֹף-סְפֵּין.”
“כֵּן, גַם אֲנִי שָׁמַעְתִּי עָלָיו, כָּאן בְּאַנְגְלִיָה,” אָמַר הָרוֹפֵא, “אֲבָל הַשְּׁאֵלָה הָעִקָרִית הִיא: הַאִם הָיָה לוֹ כֶּסֶף?”
“כֶּסֶף?!” קָרָא הָאָצִיל, נִלְהָב כֻּלוֹ, “הַאִם לֹא שָׁמַעְתָּ אֶת הַסִּפּוּר? מָה רָצוּ אוֹתָם נְבָלִים מִלְבַד כֶּסֶף? לְאֵיזוֹ מַטָרָה מוּכָנִים הָיוּ לְהַשְׁלִיךְ אֶת נַפְשָׁם הָאֲפֵלָה מִנֶגֶד, אִם לֹא לְמַעַן כֶּסֶף?”
“זֹאת נֵדַע מִיָד,” הֵשִׁיב הָרוֹפֵא, “אֲבָל אַתָּה צוֹעֵק וּמִתְלַהֵב כָּל-כָּךְ, עַד שֶׁאֵינֶנִי מַצְלִיחַ לוֹמַר גַם מִלָּה אַחַת.
מַה שֶׁרְצוֹנִי לָדַעַת עַכְשָׁו הוּא: נַנִיחַ שֶׁיֵשׁ לִי כָּאן, בְּכִיסִי, אֵי-אֵלוּ רְמָזִים לַמָּקוֹם הַמְּדֻיָק, שֶׁבּוֹ טָמוּן אוֹצָרוֹ שֶׁל פְלִינְט; הַאִם מַטְמוֹן זֶה רָאוּי שֶׁנִּטְרַח עָלָיו כָּל-כָּךְ?”
“אִם הוּא רָאוּי, אֲדוֹנִי?” הִצְטַעֵק הָאָצִיל, “אִם אָמְנָם יֵשׁ בְּיָדְךָ רְמָזִים אֵלֶה, אֶרְכּשׁ בְּלֹא שְׁהִיוֹת אֳנִיָּה בְּמִסְפְּנוֹת בְּרִיסְטוֹל, אֲצָרֵף לַמִּשְׁלַחַת אוֹתְךָ וְאֶת הוֹקִינְס וְאֵצֵא לַדֶּרֶךְ, לָשִׂים יָדִי עַל מַטְמוֹן זֶה, גַם אִם אֶצְטָרֵךְ לְחַפֵּשׂ אוֹתוֹ שָׁנָה תְּמִימָה!”
“טוֹב מְאֹד,” אָמַר הָרוֹפֵא, “וְעַכְשָׁו – בִּרְשׁוּתוֹ שֶׁל גִ’ים – נִפְתַּח אֶת הַצְּרוֹר.” וְהוּא הִנִיחַ אוֹתוֹ לְפָנָיו עַל הַשֻּׁלְחָן.
הַצְּרוֹר הָיה תָּפוּר הֵיטֵב, וְהָרוֹפֵא פָּתַח אֶת תִּיק-הַמַּכְשִׁירִים שֶׁלוֹ וְגָזַר אֶת הַתְּפָרִים בְּעֶזְרַת הַמִּסְפָּרַיִם הרָפְוּאִיִים שֶׁלוֹ.
הַצְּרוֹר הֵכִיל שְׁנֵי דְבָרִים – סֵפֶר עָבֶה וְגִלְיוֹן-נְיָר חָתוּם.
“קֹדֶם כֹּל נְעַיֵן בַּסֵּפֶר,” הִצִיעַ הָרוֹפֵא.
הָאָצִיל וַאֲנִי הֵצַצְנוּ מֵעַל לִכְתֵפָיו, בְּשָׁעָה שֶׁיָּדָיו פָּתְחוּ אֶת הַסֵּפֶר; שֶׁכֵּן ד“ר לִיבְסִי הִזְמִין אוֹתִי בְּרֹב אֲדִיבוּת לַעֲמֹד לְצִדּוֹ, כְּדֵי שֶׁגַם אֲנִי אֵהָנֶה מִן הַבְּדִיקָה הַמְּרַתֶּקֶת.
עַל הַדַּף הָרִאשׁוֹן מָצָאנוּ רַק כַּמָּה שִׁרְבּוּטִים, מִן הַסּוּג שֶׁאָדָם עוֹשֶׂה בְּעֵטוֹ מִתּוֹךְ שִׁעֲמוּם, אוֹ לְצֹרֶךְ אִמוּנִים.
אַחַד הַשִּׁרְבּוּטִים הַלָּלוּ הִזְכִּיר לִי אֶת כְּתֹבֶת הַקַּעֲקַע: “בִּילִי בּוֹנְס בָּחוּר כָּאֶרֶז”; הָאֲחֵרִים הָיוּ: “מַר ב.
בּוֹנְס, חוֹבֵל”, “אֵין יוֹתֵר רוּם”, “עַל-יַד פַּלְם-קִי הוּא חָטַף אֶת זֶה”, וְעוֹד כָּל-מִינֵי קִשְׁקוּשִׁים, מַרְבִּיתָם מִלִים בּוֹדְדוֹת חַסְרוֹת מַשְׁמָעוּת.
הִסְתַּקְרַנְתִּי מְאֹד לָדַעַת מִי הָיָה הָאִישׁ שֶׁ”חָטַף אֶת זֶה", וּמַהוּ “זֶה” שֶׁהוּא חָטַף; סַכִּין בַּגַּב, כַּנִּרְאֶה.
“חָכְמָה רַבָּה אֵין כָּאן,” אָמַר ד"ר לִיבְסִי, בְּהוֹסִיפוֹ לְעַלְעֵל בְּדַפֵּי הַסֵּפֶר.
תְּרֵיסַר הַדַּפִּים הַבָּאִים הָיוּ מְלֵאִים וּגְדוּשִׁים בְּכָל מִינֵי רִשׁוּמִים מוּזָרִים.
בְּשׁוּלֵי אַחַת הַשּׁוּרוֹת נִרְשַׁם תַּאֲרִיךְ וּמִתַּחְתָּיו סְכוּם כֶּסֶף, כְּמוֹ בְּסִפְרֵי חֶשְׁבּוֹנוֹת רְגִילִים; אַךְ בִּמְקוֹם מִלוֹת הֶסְבֵּר מָצָאנוּ רַק צְלָבִים שׁוֹנִים בֵּין הַשְּׁנַיִם.
בְּ-12 בְּיוּנִי 1745, לְמָשָׁל, נִרְשַׁם סְכוּם בֶּן שִׁבְעִים לִירוֹת לְחוֹבָתוֹ שֶׁל פְּלוֹנִי, וְסִימָן בֶּן שִׁשָׁה צְלָבִים צִיֵן אֶת הַסִּבָּה לְכָּךְ.
בְּמִקְרִים מְעַטִים נִרְשַׁם גַם שְׁמוֹ שֶׁל מָקוֹם, כְּגוֹן: “מוּל קָרָקַס”, אוֹ סְתָם קַוֵי-אֹרֶךְ וְקַוֵי-רֹחַב, כְּגוֹן:
1902’40“;62017’20”.
רִשׁוּמִים אֵלֶה הִשְׂתָּרְעוּ עַל פְּנֵי תְּקוּפָה בַּת עֶשְׂרִים שָׁנָה בְּקֵרוּב, כְּשֶׁהַסְּכוּמִים הוֹלְכִים וּגְדֵלִים מִדֵי פַּעַם; לְבַסוֹף נִרְשַׁם סַך-הַכֹּל נִכְבָּד, לְאַחַר חֲמִשָׁה-שִׁשָׁה תַּרְגִילֵי חִשׁוּב מֻטְעִים, וּלְיַד הַסְּכוּם נִרְשְׁמוּ הַמִּלִים: “בּוֹנְס – הַשָּׁלָל שֶׁלוֹ”.
“אֵינֶנִי מוֹצֵא כָּאן אֶת יָדַי וְאֶת רַגְלַי,” אָמַר ד"ר לִיבְסִי.
“הַדָּבָר בָּרוּר כַּשֶּׁמֶשׁ בַּצָּהֳרַיִם!” קָרָא הָאָצִיל, “זֶהוּ סֵפֶר-הַחֶשְׁבּוֹנוֹת שֶׁל כֶּלֶב-הַדָּמִים שֶׁלָנוּ.
הַצְּלָבִים הָאֵלֶה מְרַמְזִים עַל אֳנִיוֹת שֶׁהִטְבִּיעוּ וּבָזְזוּ.
הַסְּכוּמִים מְצַיְנִים אֶת חֶלְקוֹ שֶׁל נָבָל זֶה בַּבִּזָה, וּבַמְקוֹמוֹת שֶׁעָשׂוּי לְהִתְעוֹרֵר סָפֵק הוּא רָשַׁם צִיוּן נוֹסָף; לְמָשָׁל: מוּל קָרָקַס.
הִנֵה, מוּל הַחוֹף הַזֶּה הֻתְקַף כְּלִי-שַׁיִט בִּישׁ-מַזָל, אֱלֹהִים יְרַחֵם עַל נִשְׁמוֹתֵיהֶם שֶׁל הָאֲנָשִׁים שֶׁהָיוּ עַל סִפּוּנוֹ, שֶׁיָּרְדוּ מִכְּבָר לִשְׁכֹּן בֵּין הָאַלְמֻגִים.”
“צָדַקְתָּ!” אָמַר הָרוֹפֵא, “וְהַסְּכוּמִים הוֹלְכִים וּגְדֵלִים כְּכָל שֶׁהוּא עָלָה בְּדַרְגָה.”
לֹא הָיָה עוֹד דָבָר נוֹסָף בְּמַחְבֶּרֶת מְכֹרֶכֶת זוֹ, מִלְבַד שֵׁמוֹת שֶׁל מְקוֹמוֹת שׁוֹנִים בַּדַּפִּים הָרֵיקִים שֶׁבְּסוֹפָהּ וְטַבְלַת- הַשְׁוָאָה שֶל מַטְבְּעוֹת צָרְפָתִיִים, סְפָרַדִיִים וְאַנְגְלִיִים, אֵלֶה מוּל אֵלֶה.
“הֲרֵי לְךָ גֶבֶר יְסוֹדִי,” אָמַר הָרוֹפֵא, “הוּא לֹא יַנִיחַ לְאִישׁ לְרַמוֹתוֹ.”
“וְעַכְשָׁו,” הִכְרִיז הָאָצִיל, “נִבְדֹק אֶת הַדָּבָר הַשֵּׁנִי.”
הַגִּלָּיוֹן הָיָה חָתוּם בִּמְקוֹמוֹת אֲחָדִים עַל-יְדֵי אֶצְבָּעוֹן; כַּנִּרְאֶה אוֹתוֹ אֶצְבָּעוֹן עַצְמוֹ שֶׁמָצָאתִי בְּכִיסוֹ שֶׁל הַקַּפִּיטַן.
הָרוֹפֵא פָּתַח אֶת הַחוֹתָמוֹת בִּזְהִירוּת רַבָּה, וּלְבַסוֹף נִפְרְשָׂה לְעֵינֵינוּ מַפָּה שֶׁל אִי, עִם צִיוּנִים שֶׁל קַוֵי-אֹרֶךְ וְקַוֵי-רֹחַב, צִיוּנֵי עֹמֶק, שֵׁמוֹת שֶׁל גְבָעוֹת, מִפְרָצִים וּמַעֲגָנִים וְכָל צִיוּן אַחֵר, הַדָּרוּשׁ לָאֳנִיָּה לְמַעַן תּוּכַל לְהָטִיל עֹגֶן לְיַד חוֹפָיו.
אָרְכּוֹ שֶׁל הָאִי הָיָה כִּתְרֵיסַר קִילוֹמֶטֶר וְרָחְבּוֹ – שְׁמוֹנָה; צוּרָתוֹ הָיְתָה, אֶפְשָׁר לוֹמַר, כְּצוּרַת דְרָקוֹן הַנִּצָב עַל רַגְלָיו, וְהוּא נִתְבָּרֵךְ בִּשְׁנֵי מַעֲגָנִים סְגוּרִים.
בְּמֶרְכָּזוֹ נִמְצְאָה גִבְעָה בְּשֵׁם “הַמִּשְׁקֶפֶת”; צִיוּנִים אֲחָדִים נוֹסְפוּ לַמַּפָּה בְּמוֹעֵד מְאֻחָר יוֹתֵר, וְהַבּוֹלְטִים שֶׁבָּהֶם שְׁלשָׁה צְלָבִים, שֶׁצֻיְרוּ בִּדְיוֹ אֲדֻמָה – שְׁנַיִם בְּחֶלְקוֹ הַצְּפוֹנִי שֶׁל הָאִי וְאֶחָד בִּדְרוֹם – מַעֲרָב; וּלְצִדּוֹ שֶׁל צְלָב אַחֲרוֹן זֶה נִרְשְׁמוּ בְּאוֹתָהּ דְיוֹ אֲדֻמָה, בְּאוֹתִיוֹת קְטַנוֹת וּבְרוּרוֹת מִאֹד, הַשּׁוֹנוֹת מְאֹד מִן הַכְּתָב הַמִּתְנוֹדֵד שֶׁל הַקַּפִּיטַן, מִלִים אֵלֶה: “כָּאן מְקוֹם הַמַּטְמוֹן”.
עַל צִדָהּ הָאֲחוֹרִי שֶׁל הַמַּפָּה רָשְׁמָה אוֹתָהּ יָד אֶת הַמֵּידַע הַבָּא:
עֵץ גָבוֹהַּ, כֶּתֶף גִבְעַת-הַמִּשְׁקֶפֶת, נוֹשֵׂא נְקֻדַת-צִיוּן אֶל צ.מ-צ.צ.מז.
אִי הַשְּׁלָדִים, מז.ד.מז.
וּלְיַד מז.
10 רֶגֶל
מְטִיל-הַכֶּסֶף בִּצְפוֹן הַמַּחֲבוֹא.
אֶפְשָׁר לִמְצֹא אוֹתוֹ עַל-יְדֵי כִּווּן הַתֵּל הַמִּזְרָחִי, 10 אַמוֹת מִדָרוֹם לַצּוּק הַשָּׁחוֹר, כְּשֶׁהַפָּנִים מוּלוֹ.
אֶת הַנֶּשֶׁק קַל לִמְצֹא בְּגִבְעַת-הַחוֹל, נְקֻדָה צ.
מִן הַכֵּף הַצְּפוֹנִי.
ג'.
פ.
זֶה הָיָה הַכֹּל; אַךְ כְּכָל שֶׁהַהֶסְבֵּרִים הָיוּ קְצָרִים וּבִלְתִּי-מוּבָנִים לִי, הֵם מִלְאוּ אֶת לִבּוֹתֵיהֶם שֶׁל הָאָצִיל וְד"ר לִיבְסִי שִׂמְחָה.
“לִיבְסִי,” אָמַר הָאָצִיל טְרִילוֹנֵי, “עָלֶיךָ לִנְטשׁ מִיָד אֶת הַמִּקְצוֹעַ הֶעָלוּב שֶׁלְּךָ, מָחָר אֲנִי יוֹצֵא לִבְּרִיסְטוֹל.
בְּעוֹד שְׁלשָׁה שָׁבוּעוֹת – שְׁלשָה שָׁבוּעוֹת! – שְׁבוּעַיִם – עֲשָׂרָה יָמִים – תַּעֲמֹד לִרְשׁוּתֵנוּ הָאֳנִיָּה הַטּוֹבָה בְּיוֹתֵר, וְעַל סִפּוּנָהּ – הַצֶּוֶת הַמֻּבְחָר בְּיוֹתֵר שֶׁנִּתָּן לְהַשִׂיג בְּאַנְגְלִיָה.
הוֹקִינְס יִהְיֶה נַעַר-סִפּוּן.
אַתָּה תִּהְיֶה נַעַר-סִפּוּן מְפֻרְסָם, הוֹקִינְס! אַתָּה, לִיבְסִי תִּהְיֶה רוֹפֵא הָאֳנִיָּה.
אֲנִי אֶהְיֶה אַדְמִירַל.
נִקַח אִתָּנוּ אֶת רֶדְרוּת, ג’וֹיְס וְהַנְטֶר.
נִזְכֶּה לְרוּחוֹת נוֹחוֹת, שַׁיִט מָהִיר, נִווּט קַל וּלְבַסוֹף נִגְרוֹף שֶׁפַע שֶׁל מַטְמוֹנִים, שֶׁתּוֹדוֹת לָהֶם נוּכַל לְבַלוֹת אֶת שְׁאֵרִית יָמֵינוּ בַּאֲכִילָה, תַּעֲנוּגוֹת וְשַׁעֲשׁוּעִים.”
“טְרִילוֹנֵי,” אָמַר הָרוֹפֵא, “אֲנִי מוּכָן לְהִצְטָרֵף אֵלֶיךָ; וְגַם גִ’ים יִלָוֶה אֵלֵינוּ.
יֵשׁ לִי בִּטָחוֹן רַב בְּהַצְלָחַת הַמְּשִׂימָה; אַךְ יֵשׁ אָדָם אֶחָד, שֶׁאֲנִי חוֹשֵׁשׁ מִפָּנָיו.”
“מִי הוּא?” צָעַק הָאָצִיל, “קְרָא אֶת הַכֶּלֶב בִּשְׁמוֹ!”
“אַתָּה,” הֵשִׁיב הָרוֹפֵא, “שֶׁכֵּן אֵינְךָ מְסֻגַל לִבְלֹם אֶת פִּיךָ.
אֵין אָנוּ הַיְּחִידִים הַיּוֹדְעִים עַל קִיוּמוֹ שֶׁל מִסְמָךְ זֶה.
אוֹתָם נְבָלִים, שֶׁתָּקְפוּ הַלַּיְלָה אֶת הַפֻּנְדָק, וְחַבְרֵיהֶם שֶׁנִּשְׁאֲרוּ מֵאָחוֹר, עַל סִפּוּנָהּ שֶׁל הַדּוּ-תָּרְנִית; כָּל אֵלֶה חוֹמְדֵי בֶּצַע צְמֵאֵי דָם, שֶׁיַּעֲשׂוּ הַכֹּל כְּדֵי לְהַנִיחַ אֶת יָדָם עַל הַמַּטְמוֹן הַזֶּה.
אָסוּר לְאִישׁ מֵאִתָּנוּ לְהִמָצֵא לְבַדוֹ עַד לְיוֹם הַהַפְלָגָה.
גִ’ים וַאֲנִי נִצָמֵד זֶה אֶל זֶה; אַתָּה תֵּצֵא לִבְּרִיסְטוֹל יַחַד עִם ג’וֹיְס וְהַנְטֶר; וְהֶחָשׁוּב מִכֹּל – אַף לֹא מִלָּה אַחַת עַל הַתַּגְלִית שֶׁלָנוּ!”
“לִיבְסִי,” הִכְרִיז הָאָצִיל, “אַתָּה צוֹדֵק כְּתָמִיד.
אֲנִי אֶשְׁתֹּק כְּדָג!”
7.
אֲנִי מַגִיעַ לְבְּרִיסְטוֹל
הַהֲכָנוֹת לַהַפְלָגָה נִמְשְׁכוּ זְמַן רַב יוֹתֵר מִשֶׁהָאָצִיל טְרִילוֹנֵי תֵּאֵר לְעַצְמוֹ; וְאַף אַחַת מִתָּכְנִיוֹתֵינוּ – גַם לֹא כַּוָנָתוֹ שֶׁל ד"ר לִיבְסִי לְהַחֲזִיק אוֹתִי לְצִדּוֹ – לֹא יָכְלָה לְהִתְמַמֵשׁ כְּפִי שֶׁרָצִינוּ.
הָרוֹפֵא נֶאֱלַץ לִנְסֹעַ לְלוֹנְדוֹן, כְּדֵי לִמְצֹא מַחֲלִיף; הָאָצִיל הָיָה עָסוּק וְטָרוּד בִּבְּרִיסְטוֹל, וְעָלַי נִגְזַר לִשְׁהוֹת בַּטִּירָה תַּחַת פִּקוּחוֹ שֶׁל רֶדְרוּת הַקָּשִׁישׁ, מְפַקֵחַ הַצַּיִד.
חָיִיתִי כִּמְעַט כְּאָסִיר, אַךְ רֹאשִׁי הָיָה מָלֵא צִפִּיוֹת וַחֲלוֹמוֹת עַל הַפְלָגוֹת בְּלֶב-יָם, בִּקוּרִים בְּאִיִים מוּזָרִים וּשְׁאָר הַרְפַּתְקָאוֹת מְרַתְּקוֹת.
רָכַנְתִּי שָׁעוֹת רַבּוֹת עַל הַמַּפָּה וְלָמַדְתִּי בְּעַל-פֶּה אֶת כָּל פְּרָטֶיהָ.
בְּשִׁבְתִּי לְיַד הָאָח הַבּוֹעֶרֶת הֵבִיא אוֹתִי דִמְיוֹנִי אֶל אִי-הַמַּטְמוֹן; סִיַרְתִּי בְּכָל פִּנוֹתָיו, טִפַּסְתִּי אֶלֶף פְּעָמִים אֶל פִּסְגָתָהּ שֶׁל גִבְעַת-הַמִּשְׁקֶפֶת
לִפְעָמִים הָיָה הָאִי מָלֵא פִּרְאֵי-אָדָם, שֶׁפָּתְחוּ עָלֵינוּ בְּמִלְחָמָה; פְּעָמִים אֲחֵרוֹת הוּא שָׁרַץ חַיוֹת-טֶרֶף, שֶׁרָדְפוּ אַחֲרֵינוּ.
אַךְ גַם בַּחֲלוֹמוֹתַי הַנּוֹעָזִים בְּיוֹתֵר לֹא חָזִיתִי הַרְפַּתְקָאוֹת מוּזָרוֹת וְנוֹרָאוֹת כָּל-כָּךְ, כְּפִי שֶׁעָבְרוּ עָלֵינוּ בַּמְּצִיאוּת.
הַשָּׁבוּעוֹת חָלְפוּ לָהֶם, עַד שֶׁיוֹם בָּהִיר אֶחָד הִגִיעַ מִכְתָּב אֶל ד"ר לִיבְסִי בְּצֵרוּף הוֹרָאָה זוֹ: “בְּמִקְרֶה שֶׁל הֵעָדְרוּת, יִפָּתַח בִּידֵי תּוֹם רֶדְרוּת אוֹ הוֹקִינְס הַצָּעִיר”.
מִלֵאנוּ אֶת הַהוֹרָאָה וּמָצָאנוּ – אוֹ לְיֶתֶר דִיוּק: מָצָאתִי, כִּי הַמַּשְׁגִיחַ לֹא הִצְטַיֵן בְּיוֹתֵר בִּקְרִיאַת אוֹתִיוֹת דְפוּס – בַּמַּעֲטָפָה אֶת הַמִּכְתָּב הַבָּא:
בְּרִיסְטוֹל, פֻּנְדַק הָעֹגֶן, 1 בְּמַרְס
לִיבְסִי הַיָּקָר, כֵּיוָן שֶׁאֵינֶנִי יוֹדֵעַ אִם אַתָּה נִמְצָא בַּטִּירָה אוֹ בְּלוֹנְדוֹן, אֲנִי שׁוֹלֵחַ מִכְתָּב זֶה בִּשְׁנֵי עֳתָקִים אֶל שְׁנֵי הַמְּקוֹמוֹת.
הָאֳנִיָּה נִקְנְתָה, שֻׁפְּצָה וְהִיא מוּכָנָה עַתָּה לְהַפְלָגָה.
בְּכָל יְמֵי חַיֶיךָ לֹא רָאִיתָ דוּ-תָּרְנִית נֶהְדֶרֶת יוֹתֵר – יֶלֶד מְסֻגָל לְנַוֵט אוֹתָהּ! הַקִּבּוּל – מָאתַיִם טוֹן; הַשֵּׁם – “הִסְפַּנְיוֹלָה”.
הִשַׂגְתִּי אוֹתָה בְּאֶמְצָעוּת יְדִידִי הַוָּתִיק בְּלֶנְדְלִי, שֶׁהוֹכִיחַ עַצְמוֹ בֶּן-חַיִל מֻכְשָׁר לְהַפְלִיא.
הַבָּחוּר הַנֶּהְדָר הַזֶּה מַמָשׁ שִׁעְבֵּד עַצְמוֹ לְמַעֲנִי, וְכָמוֹהוּ נָהַג גַם כָּל אֶחָד אַחֵר בִּבְּרִיסְטוֹל, בְּרֶגַע שֶׁשָּׁמַע מַהוּ מְחוֹז-חֶפְצֵנוּ – כַּוָנָתִי לַמַּטְמוֹן…
“רֶדְרוּת,” אָמַרְתִּי, בְּהַפְסִיקִי אֶת קְרִיאַת הַמִּכְתָּב, “זֶה לֹא יִמְצָא חֵן בְּעֵינֵי ד”ר לִיבְסִי.
הָאָצִיל בְּכָל-זֹאת פִּטְפֵּט."
"נָכוֹן, אֲבָל זֹאת הַזְּכוּת שֶׁלוֹ, "רָטַן מְפַקֵחַ-הַצַּיִד, “הָרוּם נִכְנָס – הַסּוֹד יוֹצֵא, כְּמוֹ שֶׁאוֹמְרִים.”
וִתַּרְתִּי עַל הֶעָרוֹת נוֹסָפוֹת וְהִמְשַׁכְתִּי בִּקְרִיאָה:
בְּלֶנְדְלִי עַצְמוֹ מָצָא אֶת הַ“הִסְפַּנְיוֹלָה”, וּבְרֹב כִּשְׁרוֹנוֹ גַם רָכַש אוֹתָהּ בִּמְחִיר פָּעוּט.
כַּמָּה אֲנָשִׁים בִּבְּרִיסְטוֹל, הַמִּתְנַגְדִים לִבְּלֶנְדְלִי, הֶעֱלִילוּ עַל אָדָם הָגוּן זֶה, כִּי הוּא מְסֻגָל לַעֲשׂוֹת הַכֹּל לְמַעַן בֶּצַע כֶּסֶף, וְכִי הַ“הִסְפַּנְיוֹלָה” הָיְתָה שַׁיֶכֶת לוֹ וְהוּא מָכַר אוֹתָהּ לִי בִּמְחִיר מֻפְרָז בְּיוֹתֵר – עַלִילָה שְׁקוּפָה בְּיוֹתֵר.
עַל כָּל פָּנִים, אִישׁ מֵהֶם אֵינוֹ מֵעֵז לִכְפֹּר בִסְגֻלוֹתֶיהָ שֶׁל אֳנִיָּה זוֹ.
עַד כֹּה לֹא נִתְקַלְתִּי בְּשׁוּם מִכְשׁוֹל.
אָמְנָם, הַפּוֹעֲלִים עָבְדוּ בְּאִטִיוּת מַרְגִיזָה, אַךְ הַזְּמַן רִפֵּא זֹאת.
הַצֶּוֶת גַם הוּא הִטְרִיד אֶת מְנוּחָתִי.
רָצִיתִי לְהַשִׂיג חֲבוּרָה מְגֻבֶּשֶׁת שֶׁל יַמָאִים, כְּדֵי לְהִמָנַע מִסַכָּנָה אֶפְשָׁרִית שֶׁל פִּירָטִים, יְלִידִים וּשְׁאָר בְּנֵי בְּלִיַעַל, וְהִתְחַלְתִּי לַחֲשֹׁשׁ שֶׁאֲפִילוּ הַשֵּׁד בִּכְבוֹדוֹ וּבְעַצְמוֹ לֹא יוּכַל לָבוֹא לְעֶזְרָתִי; עַד שֶׁהַמַּלְאָךְ הַטּוֹב הִמְצִיא לִי בְּדִיוּק אֶת הָאִישׁ שֶׁחִפַּשְׂתִּי.
עָמַדְתִּי עַל הַסִּפּוּן, וּלְגַמְרֵי בְּמִקְרֶה הִתְחַלְתִּי לְשׂוֹחֵחַ אִתּוֹ.
גִלִיתִי מִיָד שֶׁזֶהוּ סַפָּן וָתִיק, בַּעַל מִסְבָּאָה, הַמַּכִּיר אֶת כָּל יוֹרְדֵי-הַיָּם בִּבְּרִיסְטוֹל; הוּא נַעֲשָׂה חוֹלֶה עַל הַיַּבָּשָׁה, כָּךְ סִפֵּר לִי, וְעַל כֵּן מְחַפֵּשׂ הוּא מִשְׂרַת טַבָּח עַל אֳנִיָּה, כְּדֵי לְהַפְלִיג שׁוּב בַּיָּם.
אוֹתוֹ בֹּקֶר הוּא דִדָה אֶל הַחוֹף, לִדְבָרָיו, כְּדֵי לִשְׁאֹף אֶל קִרְבּוֹ אֶת רֵיחַ הַיָּם הַמָּלוּחַ.
הַדָּבָר נָגַע מְאֹד אֶל לִבִּי – כְּפִי שֶׁהָיָה נוֹגֵעַ גַם אֶל לִבְּךָ – וּבוֹ בַּמָּקוֹם מִנִיתִי אוֹתוֹ טַבַּח הָאֳנִיָּה.
ג’וֹן סִילְבֶר הָאָרֹךְ – זֶה שְׁמוֹ – הוּא קְטוּעַ רֶגֶל; אֲבָל אֲנִי רָאִיתִי זֹאת כְּהַמְלָצָה, שֶׁכֵּן הוּא אִבֵּד אֶת רַגְלוֹ בְּשֵׁרוּת הַמּוֹלֶדֶת תַּחַת פִּקוּדוֹ שֶׁל הוֹק הַמְּהֻלָל.
הוּא אֵינֶנוּ מְקַבֵּל שׁוּם קִצְבָה – תָּאֵר לְעַצְמְךָ, לִיבְסִי, בְּאֵיזוֹ תְּקוּפָה חֲשׁוּכָה אָנוּ חַיִים!
בְּקִצוּר, תְּחִלָה חָשַׁבְתִּי שֶׁהִשַׂגְתִּי רַק טַבָּח, אַךְ בְּעֶצֶם גִלִיתִי צֶוֶת שָׁלֵם.
תּוֹךְ יָמִים אֲחָדִים הִצִיג לְפָנַי סִילְבֶר חֲבוּרָה, שֶׁכָּלְלָה אֶת הַמַּלָחִים הַקְּשׁוּחִים בְּיוֹתֵר שֶׁאַתָּה מְסֻגָל לְהַעֲלוֹת בְּדִמְיוֹנְךָ – לֹא יָפִים לְמַרְאֶה, אֲבָל בַּעֲלֵי חָזוּת אַמִיצָה וְנוֹעֶזֶת.
יָכֹלְנוּ לְאַיֵשׁ בָּה פְרִיגָטָה.
ג’וֹן הָאָרֹךְ גַם סִלֵק שְׁנַיִם מִשִׁבְעַת הָאֲנָשִׁים שֶׁשָּׂכַרְתִּי לִפְנֵי כֵן.
הוּא הוֹכִיחַ לִי בִּן-רֶגַע כִּי הֵם אֵינָם אֶלָא סְחָבוֹת יְרֻקוֹת, שֶׁפָּשׁוּט אָסוּר לְשַׁתֵּף אוֹתָם בְּהַרְפַּתְקָה מְסֻכֶּנֶת שֶׁכַּזֹּאת.
אֲנִי בָּרִיא וּמָלֵא מֶרֶץ לְהַפְלִיא – אוֹכֵל כְּמוֹ שׁוֹר, יָשֵׁן כְּבוּל-עֵץ, וּבְכָל-זֹאת לֹא אֵדַע מְנוּחָה בְּטֶרֶם אַשְׁמִיעַ אֶת הַפְּקֻדָה: הָרִימוּ הָעֹגֶן! קָדִימָה אֶל הַיָּם! הוֹצִיאוּ הַמַּטְמוֹן! שִׁכְרוֹן-הַיָּם הוּא שֶׁסִחְרֵר אֶת רֹאשִׁי.
וּבְכֵן, לִיבְסִי, בּוֹא מִיָד.
אַל תְּבַזְבֵּז גַם שָׁעָה אַחַת לָרִיק, אִם אָמְנָם מְכַבֵּד אַתָּה אוֹתִי.
שְׁלַח אֶת הוֹקִינְס הַצָּעִיר עִם רֶדְרוּת, לוֹמַר שָׁלוֹם לְאִמוֹ, וְאַחַר-כָּךְ בּוֹאוּ חִישׁ מַהֵר אֶל בְּרִיסְטוֹל.
ג’וֹן טְרִילוֹנֵי
נ.ב.
– לֹא סִפַּרְתִּי לְךָ כִּי בְּלֶנְדְלִי (שֶׁיִשְׁלַח סְפִינַת-חִפּוּשׂ אַחֲרֵינוּ אִם לֹא נָשׁוּב עַד סוֹף אוֹגוּסְט) מָצָא בָּחוּר נִפְלָא לְטִפּוּל בַּמִּפְרָשִׂים – מַמָשׁ אוֹצָר! ג’וֹן סִילְבֶר גִלָה בַּרְנָשׁ מֻכְשָׁר מְאֹד לְמִשְׂרַת חוֹבֵל; שְׁמוֹ אֶרוֹאוּ.
רַב-הַמַּלָחִים שֶׁלָנוּ יוֹדֵעַ גַם לִנְהֹג בְּיַד-בַּרְזֶל, לִיבְסִי, כָּךְ שֶׁמִּשְמַעַת צְבָאִית תִּשְׂרֹר עַל “הִסְפַּנְיוֹלָה” הַטּוֹבָה.
שָׁכַחְתִּי לְסַפֵּר לְךָ כִּי סִילְבֶר הוּא אָדָם בַּעַל-נְכָסִים.
חֶשְׁבּוֹן הַבַּנְק שֶׁלוֹ לֹא נִמְצָא מֵעוֹלָם בִּמְשִׁיכַת-יֶתֶר.
אִשְׁתּוֹ הִיא שֶׁתְּנַהֵל אֶת הַמִּסְבָּאָה בְּהֵעָדְרוֹ, וַאֲנִי מְנַחֵשׁ כִּי הֵן הָאִשָׁה וְהֵן מַצַב-הַבְּרִיאוּת הֵם הַמַּחֲזִירִים אוֹתוֹ אֶל חַיֵי הַנְּדוּדִים.
ג'.
ט.
נ.נ.ב.
– הוֹקִינְס רַשַׁאי לְבַלוֹת לַיְלָה אֶחָד עִם אִמוֹ.
ג'.
ט.
אַתֶּם רַשָׁאִים לְתָאֵר לְעַצְמְכֶם כַּמָּה הִלְהִיב אוֹתִי הַמִּכְתָּב הַזֶּה.
לֹא יָדַעְתִּי אֶת נַפְשִׁי מֵרֹב עֲלִיצוּת.
וְאִם אֵי-פַּעַם תִּעַבְתִּי אָדָם בְּחַיַי – הָיָה זֶה תּוֹם רֶדְרוּת, שֶׁלֹא עָשָׂה דָבָר אֶלָא רַק רָטַן וְקוֹנֵן.
כָּל אָדָם אַחֵר בָּאֲחֻזָה הָיָה שָׂמֵחַ לְהִמָצֵא בִּנְעָלָיו, אַךְ דַוְקָא בּוֹ בָּחַר הָאָצִיל; וּבְחִירָתוֹ שֶׁל הָאָצִיל טְרִילוֹנֵי הָיְתָה חֹק בַּל-יַעֲבֹר בְּרַחֲבֵי הָאֲחֻזָה.
לַמָחֳרָת עִם בֹּקֶר יָצָאָנוּ שְׁנֵינוּ בָּרֶגֶל אֶל ‘אַדְמִירַל בִּינְבָּאוּ’, מָצָאתִי אֶת אִמִי בְּרִיאָה וּבְמַצַב-רוּחַ מְרוֹמָם.
הַקַּפִּיטַן, שֶׁגָרַם לָנוּ צָרוֹת רַבּוֹת כָּל-כָּךְ, עָבַר אֶל עוֹלָם, אֲשֶׁר בּוֹ אֵין הָרְשָׁעִים מְצִיקִים עוֹד.
הָאָצִיל צִוָה לְשַׁקֵם אֶת הַפֻּנְדָק; הַחֲדָרִים וְהַשֶּׁלֶט נִצְבְּעוּ מֵחָדָשׁ, רְהִיטִים חֲדָשִׁים נוֹסְפוּ, בֵּינֵיהֶם כֻּרְסָה נָאָה לְאִמִי, אֲשֶׁר נִצְבָה לְיַד הַדֶּלְפֵּק.
הוּא גַם הִשִׂיג לְמַעֲנָה שׁוּלְיָה, שֶׁיְסַיֵעַ לָהּ בַּעֲבוֹדָתָהּ בִּתְקוּפַת הֵעָדְרִי.
בְּרֶגַע שֶׁרָאִיתִי נַעַר זֶה תָּפַסְתִּי לָרִאשׁוֹנָה אֶת מַצָבִי.
עַד אוֹתוֹ רֶגַע הָיוּ כָּל הִרְהוּרַי נְתוּנִים בַּהַרְפַּתְקָאוֹת הַמְּצַפּוֹת לִי, וְלֹא הִרְהַרְתִּי כְּלָל בַּבַּיִת שֶׁאֲנִי עוֹזֵב מֵאֲחוֹרַי.
וְעַתָּה, לְמַרְאֵה נַעַר זָר וּמְגֻשָׁם זֶה, שֶׁיְמַלֵא אֶת מְקוֹמִי לְיַד אִמִי, נִתְמַלְאוּ עֵינַי פִּתְאֹם בִּדְמָעוֹת.
חוֹשְׁשַׁנִי כִּי מֵרַרְתִּי אֶת חַיָיו שֶׁל אוֹתוֹ נַעַר, שֶׁכֵּן בִּהְיוֹתוֹ יָרֹק בְּסוּג זֶה שֶׁל עֲבוֹדָה חִפַּשְׂתִּי כָּל הִזְדַמְנוּת כְּדֵי לִרְדוֹת בּוֹ וּלְהַעֲלִיבוֹ, וְהַדָּבָר עָלָה בְּיָדִי בְּנָקֵל.
הַלַּיְלָה חָלַף-עָבַר, וּלְמָחֳרַת הַיּוֹם, אַחֲרֵי הָאֲרוּחָה, יָצָאתִי עִם רֶדְרוּת לַדֶּרֶךְ.
אָמַרְתִּי “שָׁלוֹם” לְאִמִי, לַנּוֹף אֲשֶׁר בּוֹ חָיִיתִי מִיוֹם הִוָלְדִי, וְלַפֻּנְדָק הַנּוֹשָׁן וְהָאָהוּב, שֶׁמֵאָז נִצְבַּע מֵחָדָשׁ לֹא הָיָה עוֹד אָהוּב עָלַי כָּל-כָּךְ.
הַמַּחֲשָׁבָה הָאַחֲרוֹנָה שֶׁלִי נָסַבָּה עַל הַקַּפִּיטַן, שֶׁפָּסַע פְּעָמִים רַבּוֹת כָּל-כָּךְ לְאֹרֶךְ הַחוֹף, הַכּוֹבַע מֻפְשַׁל-הַשּׁוּלַיִם לְרֹאשׁוֹ, הַצַּלֶקֶת עַל לֶחְיוֹ וּקְנֵה-הַמִּשְׁקֶפֶת מִתַּחַת לִזְרוֹעוֹ.
כַּעֲבֹר רֶגַע פָּנִינוּ בְּעִקוּל-הַדֶּרֶךְ וְהַבַּיִת נֶעְלַם מֵעֵינַי.
עִם עֶרֶב עָלִינוּ עַל קְרוֹן-הַדֹּאַר בְּרוֹיַאל ג’וֹרְג'.
נִדְחַקְתִּי בֵּין רֶדְרוּת לְבֵין אָדוֹן קָשִׁישׁ וְחָסֹן, וְעַל אַף הַתְּנוּעָה הַמְּהִירָה וַאֲוִיר-הַלַּיְלָה הַצּוֹנֵן שָׁקַעְתִּי עַד מְהֵרָה בִּתְנוּמָה.
יָשַׁנְתִּי כְּבוּל-עֵץ מַרְבִּית הַדֶּרֶךְ, וּלְבַסוֹף הִתְעוֹרַרְתִּי עַל-יְדֵי חֲבָטָה בֵּין הַצְּלָעוֹת.
פָּקַחְתִּי אֶת עֵינַי וּמָצָאתִי כִּי הַקָּרוֹן עוֹמֵד מוּל בִּנְיָן גָדוֹל בִּרְחוֹבָה שֶׁל עִיר, וְכִי הַשֶּׁמֶשׁ זָרְחָה זֶה מִכְּבָר.
“אֵיפֹה אֲנַחְנוּ?” שָׁאַלְתִּי.
“בְּרִיסְטוֹל,” עָנָה תּוֹם, “צָרִיךְ לָרֶדֶת.”
טְרִילוֹנֵי שָׂכַר דִירָה בְּאַכְסַנְיָה בְּמוֹרַד הָרָצִיף, כְּדֵי לְפַקֵחַ עַל הָעֲבוֹדָה.
הָלַכְנוּ אֵלֶיהָ בָּרֶגֶל וְדַרְכֵּנוּ נִמְשְׁכָה, לְשִׂמְחָתִי הַגּוֹאָה, לְאוֹרֶךְ מְזָחִים, לְצִדָן שֶׁל אֳנִיוֹת רַבּוֹת – מִכָּל גֹדֶל וְצוּרָה וּלְאֹם.
בְּאַחַת מֵהֶן שָׁרוּ הַמַּלָחִים תּוֹךְ כְּדֵי עֲבוֹדָה; בְּאַחֶרֶת הִתְנַדְנְדוּ אֲנָשִׁים גָבוֹהַּ מֵעַל רֹאשִׁי עַל חֲבָלִים, שֶׁלֹא הָיוּ עָבִים יוֹתֵר מִקוּרֵי עַכָּבִישׁ.
אַף-עַל-פִּי שֶׁכָּל יָמַי עָבְרוּ בְּסָמוּךְ לַחוֹף, מֵעוֹלָם לֹא הָיִיתִי קָרוֹב כָּל-כָּךְ אֶל הַיָּם כִּבְאוֹתוֹ יוֹם.
רֵיחָם שֶׁל הַמֶּלַח וְהַזֶּפֶת הָיוּ חֲדָשִׁים לִנְחִירַי.
עָבַרְתִּי עַל פְּנֵי מַלָחִים רַבִּים וּקְשִׁישִׁים, שֶׁנָּשְׂאוּ עֲגִילִים בְּאָזְנֵיהֶם וְשִׂפְמֵיהֶם הַגְּדוֹלִים הִתְעַגְלוּ כְּטַבָּעוֹת, וַאֲשֶׁר צַמָתָם הִתְנַדְנְדָה מֵאָחוֹר בְּעֵת הֲלִיכָתָם הַיַּמִית-הַמִּתְנַדְנֶדֶת.
אָכֵן, הָיוּ אֵלֶה מַרְאוֹת מַלְהִיבִים.
וַאֲנִי עַצְמִי עוֹמֵד לְהַפְלִיג בְּקָרוֹב אֶל לֵב-יָם! אַפְלִיג עַל סִפּוּנָה שֶׁל אֳנִיָּה דוּ-תָּרְנִית, בְּחֶבְרָתָם שֶׁל חוֹבְלִים אַמִיצִים וְיַמָאִים יוֹדְעֵי שִׁיר בַּעֲלֵי-צַמָה.
נַפְלִיג בַּיָּם אֶל אִי נִדָח וּנְחַפֵּשׂ בּוֹ מַטְמוֹנִים!
בְּעוֹד אֲנִי צוֹעֵד וְהוֹזֶה בְּהָקִיץ, הִגַעְנוּ פִּתְאֹם אֶל פִּתְחָה שֶׁל אַכְסַנְיָה גְדוֹלָה וּפָגַשְׁנוּ בָּהּ אֶת הָאָצִיל טְרִילוֹנֵי, לָבוּשׁ בַּחֲלִיפַת קְבַרְנִיט כְּחֻלָה.
הוּא פָּסַע לִקְרָאתֵנוּ בְּחִיוּךְ רָחָב, בְּחַקוֹתוֹ אֶת הֲלִיכָתוֹ שֶׁל יוֹרֵד-יָם.
“בְּרוּכִים הַבָּאִים!” קָרָא לְעֶבְרֵנוּ, “וְהַדּוֹקְטוֹר בָּא אֶמֶשׁ מִלוֹנְדוֹן.
הֵידָד, הַצֶּוֶת שָׁלֵם עַכְשָׁו!”
“הוֹי, אֲדוֹנִי,” פָּנִיתִי אֵלָיו, “מָתַי אֲנַחְנוּ מַפְלִיגִים?”
“מַפְלִיגִים,” אָמַר, “אֲנַחְנוּ מַפְלִיגִים מָחָר!”
8.
תַּחַת שֶׁלֶט “הַמִּשְׁקֶפֶת”
לְאַחַר שֶׁסִיַמְתִּי אֶת אֲרוּחַת-הַבֹּקֶר נָתַן לִי טְרִילוֹנֵי פֶּתֶק מְמֻעָן אֶל ג’וֹן סִילְבֶר, תַּחַת שֶׁלֶט “הַמִּשְׁקֶפֶת”.
לִדְבָרָיו, אוּכַל לִמְצֹא אֶת הַמָּקוֹם בְּלֹא קשִׁי, אִם אֵלֵךְ לְאֹרֶךְ הָרְצִיפִים וַאֲחַפֵּשׂ מִסְבָּאָה קְטַנָה, שֶׁעַל פִּתְחָהּ מִתְנוֹסֶסֶת מִשְׁקֶפֶת גְדוֹלָה לְסִימָן וָשֶׁלֶט.
יָצָאתִי לַדֶּרֶךְ, צוֹהֵל וְשָׂמֵחַ לִקְרַאת הַהִזְדַמְנוּת שֶׁנִּתְּנָה לִי לִרְאוֹת שׁוּב אֶת הָאֳנִיוֹת וְהַמַּלָחִים.
פִּלַסְתִּי אֶת דַרְכִּי בְּתוֹךְ עֵרֶב-רַב שֶׁל אֲנָשִׁים, עֲגָלוֹת וּצְרוֹרוֹת, שֶׁכֵּן הָרָצִיף הָיָה עַתָּה בְּעִצוּמָה שֶׁל פְּעַלְתָנוּת, עַד שֶׁמָצָאתִי לְבַסוֹף אֶת הַמִּסְבָּאָה.
הָיָה זֶה מָקוֹם-בִּלוּי קָטָן וְנָעִים.
שֶׁלֶט-הַמִּשְׁקֶפֶת הָיָה צָבוּעַ מֵחָדָשׁ.
עַל הַחַלוֹנוֹת הָיוּ תְּלוּיִים וִילוֹנוֹת אֲדֻמִים וְנָאִים, הָרִצְפָּה כֻּסְתָה חוֹל דַק וְנָקִי.
מִשְׁנֵי צִדֶיהָ שֶׁל הַמִּסְבָּאָה נִמְשְׁכוּ רְחוֹבוֹת, וְתוֹדוֹת לְכָךְ קַל הָיָה לִרְאוֹת אֶת הַנַּעֲשֶׁה בָּאוּלָם הַגָּדוֹל וְהַנָּמוּךְ, עַל אַף עַנְנֵי הֶעָשָׁן שֶׁמִּלְאוּ אֶתֲ חֲלָלוֹ.
הַלָּקוֹחוֹת הָיוּ יוֹרְדֵי-יָם בְּרֻבָּם, וְהֵם שׂוֹחֲחוּ בֵּינֵיהֶם בְּקוֹלוֹת רָמִים כָּל-כָּךְ, עַד שֶׁנִּצְמַדְתִּי אֶל הַדֶּלֶת וְחָשַׁשְׁתִּי לְהִכָּנֵס.
בְּעוֹדִי מְחַכֶּה, יָצָא אָדָם מִתּוֹךְ חֶדֶר צְדָדִי וּמִיָד יָדַעְתִּי כִּי הוּא הוּא ג’וֹן סִילְבֶר הָאָרֹךְ.
רַגְלוֹ הַשְּׂמָאלִית הָיְתָה קְטוּעָה מֵעַל הַבֶּרֶךְ וּמִתַּחַת לִכְתֵּפוֹ הַשְּׂמָאלִית נָשָׂא קַב; הוּא נֶעֱזַר בּוֹ בִּזְרִיזוּת נִפְלָאָה וְדִדָה הָלוֹךְ וָשׁוֹב בְּקַלִילוּת שֶׁל צִפּוֹר.
קוֹמָתוֹ הָיְתָה גְבוֹהָה וַחֲסֻנָה וּפָנָיו הַגְּדוֹלִים חִוְרִים וּגְלוּיֵי הַבָּעָה, אַךְ בַּעֲלֵי אֲרֶשֶׁת נְבוֹנָה וְחַיְכָנִית.
וְאָמְנָם, נִרְאֶה כִּי הָיָה שָׁרוּי בְּמַצַב-רוּחַ מְרוֹמָם בְּיוֹתֵר, שֶׁכֵּן עָבַר תּוֹךְ שְׁרִיקָה מִשֻׁלְחָן אֶל שֻׁלְחָן, כְּשֶׁהוּא מַשְׁמִיעַ מִלָּה טוֹבָה בְּאָזְנֵי הָאֶחָד, אוֹ חוֹבֵט עַל שִׁכְמוֹ שֶׁל פְּלוֹנִי מִבֵּין אוֹרְחָיו הַחֲבִיבִים עָלָיו.
עַתָּה, אִם לְהוֹדוֹת עַל הָאֱמֶת, בְּרֶגַע שֶׁקָרָאתִי אֶת תֵּאוּרוֹ שֶׁל ג’וֹן הָאָרֹךְ בְּמִכְתָּבוֹ שֶׁל טְרִילוֹנֵי, חָשַׁשְׁתִּי בְּלִבִּי כִּי הוּא הוּא וַדַאי אוֹתוֹ מַלָח קְטוּעַ-רֶגֶל, שֶׁזְמַן כֹּה רֶב צִפִּיתִי לְבוֹאוֹ אֶל “אַדְמִירַל בִּינְבָּאוּ”.
אַךְ מַבָּט אֶחָד לְעֵבֶר סִילְבֶר הָיָה בּוֹ דַי כְּדֵי לְהָפִיג אֶת חֲשָׁשִׁי.
רָאִיתִי אֶת הַקַּפִּיטַן, וְאֶת כֶּלֶב-כּוּשִׁי, וְאֶת פְּיוּ הָעִוֵר וְדִמִיתִי בְּנַפְשִׁי כִּי אֲנִי יוֹדֵעַ מַה מַרְאֵהוּ שֶׁל שׁוֹדֵד-יָם – דְמוּת שׁוֹנָה לַחֲלוּטִין מֵאוֹתוֹ בַּעַל-בַּיִת הָגוּן וְטוֹב-מֶזֶג.
לְבַסוֹף אָזַרְתִּי עֹז, עָבַרְתִּי אֶת הַסַּף וּפָסַעְתִּי הַיְשֵׁר לְעֵבֶר גֶבֶר זֶה, שֶׁעָמַד נִשְׁעָן עַל הַקַּב וְשׂוֹחַח עִם לָקוֹחַ.
“אָדוֹן סִילְבֶר?” שָׁאַלְתִּי, כְּשֶׁאֲנִי מַחֲזִיק בְּיָדִי אֶת הַפֶּתֶק.
“כֵּן, נַעֲרִי,” הֵשִׁיב, “זֶה הַשֵּׁם שֶׁלִי, עַל-בָּטוּחַ.
וּמִי אַתָּה?” אַךְ בְּרֶגַע שֶׁרָאָה אֶת אִגַרְתוֹ שֶׁל טְרִילוֹנֵי אָחֲזָה אוֹתוֹ מֵעֵין חַלְחָלָה.
“הוֹ!” קָרָא בְּקוֹל רָם וְהוֹשִׁיט אֵלַי אֶת יָדוֹ, “תָּפַסְתִּי.
אַתָּה נַעַר-הַסִּפּוּן הֶחָדָשׁ, מָה? יֹפִי לִרְאוֹת אוֹתְךָ!” וְהוּא לָחַץ אֶת יָדִי בְּכַפּוֹ הַגְּדוֹלָה וְהָאֵיתָנָה.
בְּרֶגַע זֶה קָם פִּתְאֹם אַחַד הַלָּקוֹחוֹת, שֶׁיָּשַׁב בְּקָצֵהוּ הַמְּרֻחָק שֶׁל הָאוּלָם, וְזִנֵק לְעֵבֶר הַדֶּלֶת.
זוֹ הָיְתָה סְמוּכָה אֵלָיו וּמִקֵץ שְׁתֵּי שְׁנִיוֹת כְּבָר נִמְצָא בָּרְחוֹב.
אַךְ חֶפְזוֹנוֹ מָשַׁךְ אֶת תְּשׂוּמַת-לִבִּי וַאֲנִי הִכַּרְתִּיו מִיָד.
הָיָה זֶה הַגֶּבֶר בַּעַל פְּנֵי-הַשַּׁעֲוָה, שֶׁבִּקֵר בְּ“אַדְמִירַל בִּינְבָּאוּ”, וַאֲשֶׁר שְׁתֵּי אֶצְבָּעוֹת חָסְרוּ בְּכַף-יָדוֹ.
“הֵי!” צָעַקְתִּי, “עִצְרוּ אוֹתוֹ! זֶהוּ כֶּלֶב-כּוּשִׁי!”
“אֲנִי לֹא שָׂם פֶּנִי לָדַעַת מִיהוּ,” קָרָא סִילְבֶר, “אֲבָל הוּא לֹא שִׁלֵם בְּעַד הַמַּשְׁקֶה.
הָרִי, רוּץ אַחֲרָיו וּתְפֹס’תוֹ.”
אֶחָד הַלָּקוֹחוֹת, שֶׁיָּשַׁב סָמוּךְ בְּיוֹתֵר אֶל הַדֶּלֶת, זִנֵק הַחוּצָה וּפָתַח בְּמִרְדָף.
“הוּא יְשַׁלֵם בְּעַד הַמַּשְׁקֶה אֲפִלוּ אִם הָיָה זֶה אַדְמִירַל הוֹק בִּכְבוֹדוֹ וּבְעַצְמוֹ,” הִכְרִיז סִילְבֶר; וְאַחַר-כָּךְ, בְּהַרְפּוֹתוֹ אֶת כַּף-יָדִי – אֵיךְ אָמַרְתָּ קוֹרְאִים לוֹ? כֶּלֶב מָה?"
“כּוּשִׁי, אֲדוֹנִי,” אָמַרְתִּי, “אָדוֹן טְרִילוֹנֵי לֹא סִפֵּר לְךָ עַל הַפִּירָטִים? הוּא אֶחָד מֵהֶם.”
“כָּכָה?” הִזְדַעֵק סִילְבֶר, “אֶצְלִי בַּבַּיִת! בֶּן, קְפֹץ וַעֲזֹר לְהָרִי.
אֶחָד מֵהָעֲלֻקוֹת הָהֵם, אַתָּה אוֹמֵר? מוֹרְגַן, זֶה אַתָה שֶׁאַתָּה יָשַׁבְתָּ עַל יָדוֹ? בּוֹא הֵנָה בְּבַקָשָׁה!”
הָאָדָם שֶׁנִּקְרָא מוֹרְגַן – מַלָח אַדְמוֹנִי, קָשִׁישׁ וַאֲפֹר-שֵׂעָר – צָעַד קָדִימָה בְּהַכְנָעָה רַבָּה, בְּגַלְגְלוֹ עֲלֵה-טַבַּק בְּיָדוֹ.
“לָעִנְיָן, מוֹרְגַן,” אָמַר סִילְבֶר בִּקְפִידָה רַבָּה, "הָעֵינַיִם שֶׁלְּךָ רָאוּ הַיּוֹם בַּפַּעַם הָרִאשׁוֹנָה אֶת הַכֶּלֶב… כֶּלֶב-כּוּשִׁי הַזֶּה, מָה?
“נָכוֹן מְאֹד, אֲדוֹנִי.” אָמַר מוֹרְגַן בְּמֵעֵין הַצְדָעָה.
“וְאַתָּה לֹא הִכַּרְתָּ אֶת הַשֵּׁם שֶׁלוֹ, מָה?”
“לֹא, אֲדוֹנִי.”
“זֶה הַמַּזָל שֶׁלְּךָ, תּוֹם מוֹרְגַן, שֶׁכָּכָה יִהְיֶה לִי טוֹב,” הִכְרִיז בַּעַל-הַבַּיִת, “אִלוּ הָיִיתָ מְעֹרָב עִם טִיפּוּסִים מֵהַסּוּג הַזֶּה, לֹא הָיִיתָ מֵעֵז לְהַצִּיּג שׁוּב פַּעַם אֶת הָרֶגֶל שֶׁלְּךָ בַּבַּיִת שֶׁלִי, אַתָּה יָכוֹל לִסְמֹךְ עָלַי.
וּמַה הוּא אָמַר לְךָ, מָה?”
“אֵין לִי מֻשָׂג, אֲדוֹנִי.” עָנָה מוֹרְגַן.
“וְאַתָּה קוֹרֵא לַכַּדוּר הַזֶּה שֶׁעַל הַכְּתֵפַיִם שֶׁלְּךָ רֹאשׁ, אוֹ דְלַעַת?” הֵרִים עָלָיו סִילְבֶר אֶת קוֹלוֹ, “אֵין לְךָ מֻשָׂג, מָה?! אוּלַי אֵין לְךָ מֻשָׂג עַל מַה דִבַּרְתֶּם שְׁנֵיכֶם, אוּלַי? בְּלִי חָכְמוֹת עַכְשָׁו, מַה הוּא טָחַן לְךָ, מָה – שִׁיוּטִים, קַפִּיטָנִים, אֳנִיוֹת? דַבֵּר וְנִשְׁמַע – מַה זֶה הָיָה?”
“דִבַּרְנוּ עַל כָּל מִינֵי מִינִים שֶׁל עֹנֶשׁ.” עָנָה מוֹרְגַן.
“מִינִים שֶׁל עֹנֶשׁ, מָה? נוֹשֵׂא יוֹצֵא מֵהַכְּלָל לְשִׂיחָה, שֶׁכָּכָה יִהְיֶה לִי טוֹב.
אַתָּה יָכוֹל לַחֲזֹר לְגֶשֶׁר-הַפִּקוּד שֶׁלְּךָ, תּוֹם.”
וְאָז, לְאַחַר שֶׁמוֹרְגַן חָזַר וְהִתְיַשֵׁב בִּמְקוֹמוֹ, פָּנָה אֵלַי סִילְבֶר בִּלְחִישָׁה סוֹדִית, מַחֲנִיפָה מְאֹד לְדַעְתִּי:
“הוּא טִיפּוּס יָשָׁר בְּהֶחְלֵט, תּוֹם מוֹרְגַן, אֲבָל קְצָת סָתוּם.
וְעַכְשָׁו,” הֵרִים שׁוּב אֶת קוֹלוֹ, "בּוֹאוּ נִבְדֹק… כֶּלֶב-כּוּשִׁי? לֹא, הַשֵּׁם הַזֶּה לֹא מֻכָּר לִי, בִּכְלָל לֹא.
אֲבָל בְּכָל-זֹאת נִדְמֶה לִי שֶׁ… כֵּן, רָאִיתִי אֶת הַפַּרְצוּף הַמְּלֻכְלָךְ הַזֶּה.
הוּא הָיָה בָּא הֵנָה עִם אֵיזֶה קַבְּצָן עִוֵר, הָיָה בָּא… "
“נָכוֹן מְאֹד, אַתָּה צוֹדֵק!” קָרָאתִי, “אֲנִי מַכִּיר גַם אֶת הָעִוֵר.
שְׁמוֹ פְּיוּ.”
“בְּחַיֶיךָ!” קָרָא סִילְבֶר, אַךְ בְּקוֹל לֹא נִרְגָשׁ בְּיוֹתֵר, “פְּיוּ! זֶהוּ בֶּאֱמֶת הַשֵּׁם שֶׁלוֹ.
אַח, הָיָה לוֹ פַּרְצוּף שֶׁל כָּרִישׁ, הָיָה לוֹ! אִם נַצְלִיחַ לִתְפֹּס אֶת כֶּלֶב-כּוּשִׁי, זֹאת תִּהְיֶה בְּשׂוֹרָה בִּשְׁבִיל קֶפְּטְן טְרִילוֹנֵי! בֶּן מֻמְחֶה סוּג-אָלֶף בְּרִיצָה; אֲנִי מַכִּיר מְעַט מְאֹד מַלָחִים שֶׁרָצִים יוֹתֵר טוֹב מִמֶנוּ.
הוּא יַשִׂיג אוֹתוֹ בְּקַלוּת, שֶׁכָּכָה יִהְיֶה לִי טוֹב.
הוּא דִבֵּר עַל כָּל מִינֵי עֹנֶשׁ, מָה? אֲנִי אַרְאֶה לוֹ מַה זֶה עֹנֶשׁ!”
כָּל אוֹתָהּ שָׁעָה, שֶׁפָּלַט מִשְׁפָּטִים אֵלֶה, דִדָה הָלוֹךְ וָשׁוֹב בְּרַחֲבֵי הַמִּסְבָּאָה עַל הַקַּב שֶׁלוֹ, הִכָּה בְּכַף-יָדוֹ עַל גַבֵּי שֻׁלְחָנוֹת וְהִפְגִין הִתְרַגְשׁוּת עַזָה כָּל-כָּךְ, עַד שֶׁהָיָה מַצְלִיחַ לְשַׁכְנֵעֵ כָּל שׁוֹפֵט וּמֻשְׁבָּע בִּדְבָרָיו.
הַחֲשָׁד שֶׁלִי הִתְעוֹרֵר שׁוּב מִשֶׁגִלִיתִי אֶת כֶּלֶב-כּוּשִׁי בַּמִּסְבָּאָה וְעָקַבְתִּי מִקָרוֹב אַחֲרֵי הִתְנַהֲגוּתוֹ שֶׁל הַטַּבָּח.
אַךְ הוּא הָיָה פִּקֵחַ מִדַי, חָרִיף וְעַרְמוּמִי מִשֶׁאוּכַל לְהִתְמוֹדֵד אִתּוֹ; וּבְשָׁעָה שֶׁשְׁנֵי הָרָצִים חָזְרוּ לַפֻּנְדָק נְטוּלֵי נְשִׁימָה וְסִפְּרוּ כִּי הֵם אִבְּדוּ אֶת הַבּוֹרֵחַ בְּתוֹךְ הֶהָמוֹן, הָיִיתִי מוּכָן לַעֲרֹב אֶת רֹאשִׁי לְנִקְיוֹן-כַּפָּיו שֶׁל ג’וֹן הָאָרֹךְ.
“עַכְשָׁו תִּרְאֶה בְּעַצְמְךָ, הוֹקִינְס,” פָּנָה אֵלַי, “תִּרְאֶה בְּעַצְמְךָ בְּאֵיזֶה מַצָב מְזֻפָּת אֲנִי נִמְצָא עַכְשָׁו.
הִנֵה קֶפְּטְן טְרִילוֹנֵי – מַה הוּא יַחְשֹׁב עָלַי? פִּתְאֹם בָּא הֵנָה בֶּן-הַבְּלִיַעַל הַמְּתֹעָב הַזֶּה, יוֹשֵׁב בַּבַּיִת שֶׁלִי וְשׁוֹתֶה מִן הָרוּם שֶׁלִי! וּפִתְאֹם אַתָּה מוֹפִיעַ וּמְסַפֵּר לִי הַכֹּל בְּגָלוּי; וְאָז מָה אֲנִי עוֹשֶׂה – נוֹתֵן לוֹ לְהִתְחַמֵק מִתַּחַת לַיָּדַיִם הַשְּׂמָאלִיוֹת שֶׁלִי! עַכְשָׁו, הוֹקִינְס, עֲשֵׂה אִתִּי חֶסֶד וְהָגֵן עָלַי כְּשֶׁנִּהְיֶה מוּל הַקֶּפְּטֵן.
נָכוֹן, אַתָּה עוֹד יֶלֶד, אֲבָל יֵשׁ לְךָ רֹאשׁ עַל הַכְּתֵפַיִם..
רָאִיתִי אֶת זֶה בָּרֶגַע שֶׁנִּכְנַסְתָּ הֵנָה.
הִנֵה תַּבִּיט וְתַגִיד בְּעַצְמְךָ, מַה יָכֹלְתִּי לַעֲשׂוֹת עִם הַמַּקֵל הַזֶּה, שֶׁאֲנִי מְנַתֵּר עָלָיו? כְּשֶׁהָיִיתִי יַמַאי סוּג אָלֶ”ף הִצְלַחְתִּי לְהִסְתַּדֵר אִתּוֹ לֹא רַע, תַּאֲמִין לִי, אֲבָל עַכְשָׁו…"
וְאָז, לְפֶתַע פִּתְאֹם, הוּא הִשְׁתַּתֵּק, וְהַסַּנְטֵר שֶלוֹ יָרַד, כְּאִלוּ נִזְכַּר בְּמַשֶׁהוּ.
“הַתַּשְׁלוּם!” פָּלַט בְּזַעַף, “שְׁלשָׁה סִבּוּבֵי רוּם! אוּף, קַדַחַת בְּרִבּוּעַ, אֵיךְ שֶׁשָּכַחְתִּי אֶת הַתַּשְׁלוּם הַזֶּה!”
וּבְצָנְחוֹ עַל סַפְסָל צָחַק כָּל-כָּךְ, עַד שֶׁדְמָעוֹת נִגְרוּ עַל לְחָיָיו.
לֹא יָכֹלְתִּי לְהִתְאַפֵּק וְהִצְטָרַפְתִּי לִצְחוֹקוֹ; וַאֲנַחְנוּ צָחַקְנוּ יַחְדָּו, צְחוֹק רָם וּמִתְגַלְגֵל, עַד שֶׁכָּתְלֵי הַמִּסְבָּאָה רָעֲדוּ.
“תִּרְאֶה, אֵיזֶה מִין חֲמוֹר-יָם מְדֻפְּלָם אֲנִי!” אָמַר לְבַסוֹף, בְּנַגְבוֹ אֶת לְחָיָיו, “אַתָּה וַאֲנִי נוּכַל לְהִסְתַּדֵר לֹא רַע, הוֹקִינְס, כִּי מִי אִם לֹא אֲנִי יִזְדַקֵק בָּאֳנִיָּה לְנַעַר עוֹזֵר? אֲבָל דַי, קוּם וְנֵצֵא לַדֶּרֶךְ.
אֵין בְּרֵרָה, עֵסֶק זֶה עֵסֶק.
רַק אַכְנִיס אֶת הָרֹאשׁ לַכּוֹבַע הַיָּשָׁן שֶׁלִי וְנֵלֵךְ בְּיַחַד אֶל קֶפְּטְן טְרִילוֹנֵי, לְסַפֵּר לוֹ אֶת כָּל הַפָּרָשָׁה הַזֹּאת.
כִּי תָּבִין, יֶלֶד, זֶהוּ עֵסֶק רְצִינִי, וְלֹא אַתָּה וְלֹא אֲנִי לֹא נוּכַל לָצֵאת מִזֶה בְּכָבוֹד, אִם אַתָּה מֵבִין אֶת הַכַּוָנָה.
זֶה לֹא הָיָה חָכָם… אֲנַחְנוּ שְׁנֵינוּ לֹא יְכוֹלִים לְהֵחָשֵׁב זוּג חֲכָמִים.
אֲבָל שָׁכָּכָה יִהְיֶה לִי טוֹב, אֵיךְ שֶׁהוּא סִדֵר אוֹתִי עִם הַתַּשְׁלוּם!”
וְהוּא שׁוּב הִתְחִיל לִצְחֹק בִּלְבָבִיוּת רַבָּה; וְאַף-עַל-פִּי שֶׁלֹא הִצְלַחְתִּי בְּשׁוּם פָּנִים לִתְפֹּס אֶת הָעֹקֶץ שֶׁבָּעִנְיָן, נֶאֱלַצְתִּי לְהִצְטָרֵף אֶל צְחוֹקוֹ.
בְּשָׁעָה שֶׁהָלַכְנוּ לְאֹרֶךְ הָרְצִיפִים, נִתְגַלָה סִילְבֶר כְּבֶן-לְוָיָה מְרַתֵּק בְּיוֹתֵר.
הוּא תֵּאֵר אֶת הָאֳנִיוֹת הַשּׁוֹנוֹת שֶׁעָבַרְנוּ עַל פְּנֵיהֶן – הַצִּיּוּד, הַמִּטְעָן, הַלְּאֹם שֶׁל כָּל אַחַת מֵהֶן – הֶרְאָה לִי כֵּיצַד הָאַחַת עוֹסֶקֶת בִּפְרִיקָה, שְׁנִיָּה בְּהַטְּעָנָה וּשְׁלִישִׁית עוֹשָׂה הֲכָנוֹת לְהַפְלָגָה; וּמִדֵי רֶגַע אוֹ שְׁנַיִם הִשְׁמִיעַ אֵיזוֹ הֲלָצָה קְטַנָה עַל סְפִינוֹת אוֹ סַפָּנִים, אוֹ חָזַר עַל בִּטוּי יַמִי, עַד שֶׁיָּדַעְתִּי אוֹתוֹ בְּעַל-פֶּה.
הִבְחַנְתִּי מִיָד, כִּי לְצִדִי הוֹלֵךְ אַחַד הַיַּמָּאִים הַמְּעֻלִים בְּיוֹתֵר, שֶׁפָּעֲלוּ בְּיוֹם מִן הַיָּמִים.
מִשֶׁהִגַעְנוּ אֶל הָאַכְסַנְיָה יָשְׁבוּ ד"ר לִיבְסִי וְהָאָצִיל בְּיַחַד, בְּסַיְמָם לִשְׁתּוֹת חֲבִיֹנֶת שֵׁכָר עִם קָלִי וְהִתְכּוֹנְנוּ לַעֲלוֹת עַל הָאֳנִיָּה לְשֵׁם סִיוּר-בִּקֹרֶת.
ג’וֹן הָאָרֹךְ הִשְׁמִיעַ בְּאָזְנֵיהֶם אֶת הַסִּפּוּר כֻּלוֹ, מֵרֵאשִׁיתוֹ וְעַד סוֹפוֹ, וְהוּא עָשָׂה זֹאת בְּכִשְׁרוֹן רַב וּבִצְמִידוּת מֻחְלֶטֶת לָאֱמֶת.
“כָּכָה קָרָה הַדָּבָר, הֲלֹא כֵן, הוֹקִינְס?” הָיָה פּוֹנֶה אֵלַי מִדֵי פַּעַם בְפַעַם, וְלִי לֹא נוֹתַר אֶלָא לְאַשֵׁר אֶת דְבָרָיו.
הַכֹּל הִצְטָעֲרוּ עַל שֶׁכֶּלֶב-כּוּשִׁי הִצְלִיחַ לְהִתְחַמֵק, אַךְ עִם זֹאת הוֹדוּ שֶׁאֵין עוֹד לַעֲשׂוֹת כְּלוּם כְּנֶגֶד זֹאת; וּלְאַחַר שֶׁשָּׁמַע ג’וֹן הָאָרֹךְ אֶת שְׁבָחָיו מִפִּי הָאָצִיל וְהָרוֹפֵא, נָטַל אֶת הַקַּב שֶׁלוֹ וְנִפְנָה לְדַרְכּוֹ.
“הַצֶּוֶת כֻּלוֹ חַיָב לְהִמָצֵא עַל הַסִּפּוּן בְּאַרְבַּע אַחֲרֵי הַצָּהֳרַיִם!” קָרָא מַר טְרִילוֹנֵי אַחֲרָיו.
“יִהְיֶה בְּסֵדֶר, אֲדוֹנִי!” עָנָה הַטַּבָּח בִּצְעָקָה.
“וּבְכֵן, טְרִילוֹנֵי,” אָמַר ד"ר לִיבְסִי, “אֵינֶנִי מִתְלַהֵב מִן הַתַּגְלִיוֹת שֶׁלְּךָ, אֲבָל אֲנַי חַיָב לוֹמַר, שֶׁג’וֹן סִילְבֶר מוֹצֵא חֵן בְּעֵינַי.”
“זֶהוּ בַּרְנָשׁ מֻשְׁלָם!” הִכְרִיז הָאָצִיל.
“וְעַכְשָׁו,” הוֹסִיף הַדּוֹקְטוֹר, “גִ’ים יָכוֹל לָבוֹא אִתָּנוּ לָאֳנִיָּה, הֲלֹא כֵן?”
“הוּא יָכוֹל בְּהֶחְלֵט,” הֵשִׁיב הָאָצִיל, “קַח אֶת הַכּוֹבַע, הוֹקִינְס, וַאֲנַחְנוּ נִרְאֶה אֶת ‘הִסְפַּנְיוֹלָה’.”
9.
נֶשֶׁק וְתַחְמשֶׁת
הַ’הִסְפַּנְיוֹלָה' עָגְנָה בְּמֶרְחָק-מָה מֵאִתָּנוּ, וְהָיָה עָלֵינוּ לַעֲקֹף כַּמָּה וְכַמָה אֳנִיוֹת שֶׁהַשַּׁרְשְׁרָאוֹת שֶׁלָהֶן שִׁקְשְׁקוּ לְעִתִּים מִתַּחַת לְרַגְלֵינוּ וּלְעִתִּים מֵעַל לְרֹאשֵׁינוּ.
לְבַסוֹף הִגַעְנוּ לִמְחוֹז-חֶפְצֵנוּ, וּמִשֶׁעָלִינוּ עַל הַסִּפּוּן קִדֵם אֶת פָּנֵינוּ בְּהַצְדָעָה הַחוֹבֵל אֶרוֹאוּ – סַפָּן שָׁחוּם וְקָשִׁישׁ, שֶׁנָּשָׂא עֲגִילִים בְּאָזְנָיו.
הוּא וּטְרִילוֹנֵי הָיוּ יְדִידִים בְּלֵב וָנֶפֶשׁ, אַךְ בִּמְהֵרָה הִבְחַנְתִּי שֶׁיְחָסִים מֵעֵין אֵלֶה לֹא שָׂרְרוּ כְּלָל בֵּין הָאָצִיל לְבֵין הַקְּבַרְנִיט.
בְּרֶגַע שֶׁעָמַדְנוּ לְהִכָּנֵס אֶל תָּא-הַפִּקוּד הִתְיַצֵב מוּלֵנוּ מַלָח אֶחָד וְאָמַר:
“אֲדוֹנִי, קַפִּיטַן סְמוֹלֶט מְבַקֵשׁ לְדַבֵּר אִתְּךָ.”
“אֲנִי נָכוֹן תָּמִיד לִפְקֻדַת הַקַּפִּיטַן,” אָמַר טְרִילוֹנֵי, “שֶׁיָּבוֹא הֵנָה.”
הַקְּבַרְנִיט, שֶׁעָמַד מֵאֲחוֹרֵי הַשָּלִיחַ שֶׁלוֹ, נִכְנַס מִיָד וְסָגַר אֶת הַדֶּלֶת מֵאֲחוֹרָיו.
הָיָה זֶה אָדָם בַּעַל מַבָּט חוֹדֵר, שֶׁנִּרְאָה כַּאֲחוּז רֹגֶז בְּשֶׁל כַּל דָבָר הַמִּתְרַחֵשׁ עַל פְּנֵי הָאֳנִיָּה.
“וּבְכֵן, קַפִּיטַן סְמוֹלֶט, מַה בְּפִיךָ?” פָּנָה אֵלָיו הָאָצִיל, "הַכֹּל בְּסֵדֶר, אֲנִי מְקַוֶה – מוּכָן וּמְזֻמָן לְהַפְלָגָה.
“וּבְכֵן, אֲדוֹנִי,” פָּתַח הַקְּבַרְנִיט וְאָמַר, “אֲנִי מַנִיחַ שֶׁמוּטָב לָנוּ לְדַבֵּר גְלוּיוֹת, אֲפִלוּ אִם הַדָּבָר יַעֲלִיב מִישֶׁהוּ.
אֵינֶנִי מְרֻצֶה מֵהַנְּסִיעָה הַזֹּאת, אֵינֶנִי מְרֻצֶה מֵהַצֶּוֶת, וְאֵינֶנִי מְרֻצֶה מֵהַסְּגָן שֶׁלִי.
זֶהוּ זֶה, קָצָר וְלָעִנְיָן.”
“אוּלַי, אֲדוֹנִי, אֵינְךָ מְרֻצֶה גַם מֵהָאֳנִיָּה?” שָׁאַל הָאָצִיל בְּכַעַס רַב.
“אָסוּר לִי לוֹמַר זֹאת, אֲדוֹנִי, כָּל זְמַן שֶׁלֹא נִסִיתִי אוֹתָהּ,” אָמַר הַקַּפִּיטַן, “הִיא נִרְאֵית בְּעֵינַי כְּלִי-שַׁיִט הָגוּן.
יוֹתֵר מִזֶה אֵינִי יָכוֹל לוֹמַר עֲדַיִן.”
“וְאוּלַי, אֲדוֹנִי, אֵינְךָ מְרֻצֶה גַם מִן הַמַּעֲסִיק שֶׁלְּךָ?” שָׁאַל טְרִילוֹנֵי.
אֲבָל כָּאן נִכְנַס ד"ר לִיבְסִי לַשִּׂיחָה.
“רֶגַע אֶחָד,” אָמַר, “רֶגַע אֶחָד.
אֵין תּוֹעֶלֶת בִּשְׁאֵלוֹת מֵעֵין אֵלֶה, וְהֵן עֲלוּלוֹת רַק לְהַעְכִּיר אֶת הַיְּחָסִים.
הַקַּפִּיטַן אָמַר יוֹתֵר מִדַי, אוֹ פָּחוֹת מִדַי, וַאֲנִי חַיָב לוֹמַר כִּי דְבָרָיו אֵלֶה טְעוּנִים הֶסְבֵּר.
אָמַרְתָּ שֶׁאֵינְךָ מְרֻצֶה מִן הַנְּסִיעָה הַזֹּאת.
אֶפְשָׁר לָדַעַת מַדוּעַ?”
“וּבְכֵן, אֲדוֹנִי, הִתְחַיַבְתִּי לְהָבִיא אֶת הָאֳנִיָּה הַזֹּאת אֶל אוֹתוֹ מָקוֹם, שֶׁאָדוֹן זֶה יוֹרֶה עָלַי לַהֲבִיאָהּ,” אָמַר הַקְּבַרְנִיט, “עַד כָּאן הַכֹּל בְּסֵדֶר.
וְהִנֵה אֲנִי מְגַלֶה שֶׁכָּל מַלָח פָּשׁוּט עַל הַסִּפּוּן יוֹדֵעַ יוֹתֵר מִמֶנִי.
אֲנִי אֵינֶנִי קוֹרֵא לָזֹאת יַחַס הוֹגֵן; וְאַתָּה?”
“לֹא,” אָמַר ד"ר לִיבְסִי, “גַם אֲנִי לֹא.”
“דָבָר שֵׁנִי,” הִמְשִׁיךְ הַקַּפִּיטַן, “שָׁמַעְתִּי כִּי אֲנַחְנוּ יוֹצְאִים לְחַפֵּשׂ אוֹצָר; וְשִׂים לֵב – שָׁמַעְתִּי זֹאת מִן הַמַּלָחִים שֶׁלִי.
אוֹצָר הוּא עֵסֶק רָגִישׁ מְאֹד, וַאֲנִי אֵינֶנִי מְחַבֵּב כְּלָל וּכְלָל מַסָעוֹת לְחִפּוּשׂ אוֹצָר; וּבְעִקָר אֵינֶנִי מְחַבֵּב אוֹתָם כְּשֶׁהֵם נַעֲשִׂים בְּסוֹדִיוּת וְכַאֲשֶׁר – אֲבַקֵשׁ אֶת סְלִיחָתְךָ, מַר טְרִילוֹנֵי – הַסּוֹד הַזֶּה נוֹדַע לַתֻּכִּי.”
“לַתֻּכִּי שֶׁל סִילְבֶר?” שָׁאַל הָאָצִיל.
“הָיְתָה זוֹ רַק צוּרַת דִבּוּר שֶׁכַּזֹּאת,” אָמַר הַקְּבַרְנִיט, “אֲנִי מִתְכַּוֵן לְפִטְפוּטִים.
אֲנִי מַנִיחַ שֶׁאִישׁ מִכֶּם, רַבּוֹתַי, אֵינֶנוּ יוֹדֵעַ מַה צָפוּי לוֹ; אֲבָל אֲנִי אֹמַר לָכֶם אֶת דַעְתִּי עַל הַצָּפוּי לָכֶם – חַיִים אוֹ מָוֶת, וְאֵין-סוֹף שֶׁל סַכָּנוֹת.”
“כָּל זֶה בָּרוּר לָנוּ בְּהֶחְלֵט, וְגַם סָבִיר בְּהֶחְלֵט,” אָמַר ד"ר לִיבְסִי, “אֲבָל אֲנַחְנוּ מוּכָנִים לְהִסְתַּכֵּן.
אֵין אָנוּ בּוּרִים כָּל-כָּךְ, כְּפִי שֶׁאַתָּה סָבוּר, אֲדוֹנִי.
וְעַכְשָׁו הָלְאָה.
אָמַרְתָּ שֶׁהַצֶּוֶת אֵינוֹ מוֹצֵא חֵן בְּעֵינֶיךָ.
הַאִם אֵין הֵם מַלָחִים טוֹבִים?”
“הֵם אֵינָם מוֹצְאִים חֵן בְּעֵינַי, אֲדוֹנִי,” הֵשִׁיב קַפִּיטַן סְמוֹלֶט, “וְהַקְּבַרְנִיט זַכַּאי כִּמְדֻמַנִי לִבְחֹר בְּעַצְמוֹ אֶת אֲנָשָׁיו.”
“יִתָּכֵן מְאֹד שֶׁהַצֶּדֶק אִתְּךָ,” אָמַר הַדּוֹקְטוֹר, “יִתָּכֵן שֶׁיְדִידִי הָיָה צָרִיךְ לְשַׁתֵּף אוֹתְךָ בַּבְּחִירָה; אֲבָל מֶחְדָל זֶה, אִם אָמְנָם אֶפְשָׁר לִקְרֹא לוֹ כָּךְ, נַעֲשָׂה שֶׁלֹא בְּכַוָנָה.
וְהַאִם מַר אֶרוֹאוּ אֵינוֹ מוֹצֵא חֵן בְּעֵינֶיךָ?”
“לֹא, אֲדוֹנִי.
אֲנִי סָבוּר שֶׁהוּא יַמַאי טוֹב; אַךְ הוּא מִתְנַהֵג בְּחָפְשִׁיוּת רַבָּה מִדַי עִם הַצֶּוֶת מִכְּדֵי לִהְיוֹת קָצִין רָאוּי לִשְׁמוֹ.
חוֹבֵל חַיָב לְהִמָצֵא בְּדָלֶת אַמוֹתָיו וְלֹא לִשְׁתּוֹת בְּחֶבְרַת הַמַּלָחִים הַפְּשׁוּטִים.”
“הֲמִתְכַּוֵן אַתָּה לוֹמַר שֶׁהוּא שׁוֹתֶה?” הֵרִים טְרִילוֹנֵי אֶת קוֹלוֹ.
“לֹא, אֲדוֹנִי,” הֵשִׁיב הַקְּבַרְנִיט, “אֶלָא שֶׁהוּא מִתְנַהֵג בְּקִרְבָה יְתֵרָה”.
“וְעַכְשָׁו, קַפִּיטַן, נִגַשׁ לְעֶצֶם הָעִנְיָן,” אָמַר הָרוֹפֵא, “אֱמֹר לָנוּ מָה אַתָּה מְבַקֵשׁ מֵאִתָּנוּ לַעֲשׂוֹת?”
“בְּסֵדֶר, רַבּוֹתַי.
הַאִם אַתֶּם נְחוּשִׁים בְּהַחְלָטַתְכֶם לָצֵאת לְמַסָע זֶה?”
“נְחוּשִׁים כִּפְלָדָה.” הֵשִׁיב הָאָצִיל.
“טוֹב מְאֹד,” אָמַר קַפִּיטַן סְמוֹלֶט, “לְאַחַר שֶׁשְׁמַעְתֶּם אוֹתִי בְּסַבְלָנוּת, אוֹמֵר דְבָרִים שֶׁאֵינֶנִי מְסֻגָל לְהוֹכִיחַ, הַקְשִׁיבוּ נָא לְעוֹד מִשְׁפָּטִים אֲחָדִים.
הֵם מְאַחְסְנִים אֶת הַנֶּשֶׁק וְהַתַּחְמשֶׁת בַּמַּחְסָן הַקִּדְמִי.
וְהִנֵה, עוֹמֵד לִרְשׁוּתְכֶם מָקוֹם מְצֻיָן מִתַּחַת לַתָּא; מַדוּעַ שֶׁלֹא תְּאַחְסְנוּ זֹאת שָׁם? זוֹהִי נְקוּדָה רִאשׁוֹנָה.
וְשֵׁנִית, אַתֶּם מְבִיאִים אִתְּכֶם אַרְבָּעָה מֵאַנְשֵׁיכֶם שֶׁלָכֶם – וּמְשַׁכְּנִים אוֹתָם בָּאֲגַף הַקִּדְמִי.
מַדוּעַ שֶׁלֹא תְּשַׁכְּנוּ אוֹתָם סָמוּךְ לַתָּא הַזֶּה? זוֹהִי נְקֻדָה שְׁנִיָּה.”
“יֵשׁ עוֹד נְקֻדוֹת?” שָׁאַל טְרִילוֹנֵי.
“עוֹד אַחַת,” הֵשִׁיב הַקְּבַרְנִיט, “אֲנִי שׁוֹמֵעַ פִּטְפּוּטִים רַבִּים עַל הַסִּפּוּן.”
“רַבִּים יוֹתֵר מִדַי.” הִסְכִּים הָרוֹפֵא.
“הִנֵה אֹמַר לָכֶם מָה הִסְפַּקְתִּי לִשְׁמֹעַ,” הִמְשִׁיךְ הַקַּפִּיטַן סְמוֹלֶט, "שָׁמַעְתִּי שֶׁיֵשׁ לָכֶם מַפָּה שֶׁל אִי מְסֻיָם, וְכִי צְלָבִים מְסַמְנִים עַל הַמַּפָּה מְקוֹמוֹ שֶׁל מַטְמוֹן, וְכִי הָאִי הַזֶּה נִמְצָא בְּקַוֵי אֹרֶךְ וְרֹחַב אֵלֶה… " וְהוּא צִיֵן אֵת הַמִּסְפָּרִים בְּדַיְקָנוּת רַבָּה.
“מֵעוֹלָם לֹא גִלִיתִי זֹאת,” נִזְעַק הָאָצִיל, “לְשׁוּם אִישׁ בָּעוֹלָם!”
“הַמַּלָחִים יוֹדְעִים זֹאת, אֲדוֹנִי,” חָזַר הַקְּבַרְנִיט וְאָמַר".
“לִיבְסִי, וַדַאי אַתָּה גִלִיתָ זֹאת, אוֹ הוֹקִינְס,” קָרָא טְרִילוֹנִי.
“אֵין זֶה מְשַׁנֶה עַכְשָׁו מִי הָיָה זֶה.” הֵשִׁיב הָרוֹפֵא; וְיָכֹלְתִּי לְהַבְחִין כִּי לֹא הוּא וְלֹא הַקְּבַרְנִיט לֹא הִקְדִישׁוּ חֲשִׁיבוּת רַבָּה מִדַי לִמְחָאוֹתָיו שֶׁל הָאָצִיל.
לְמַעַן הָאֱמֶת, גַם אֲנִי לֹא הִתְרַשַׁמְתִּי מֵהֶן, שֶׁכֵּן הוּא אָהַב מְאֹד לְפַטְפֵּט.
וּבְכָל-זֹאת מַאֲמִין אֲנִי, שֶׁהַפַּעַם הָיָה הַצֶּדֶק אִתּוֹ וְכִי אִישׁ מֵאִתָּנוּ לֹא גִלָה לְשׁוּם נֶפֶשׁ חַיָה אֶת מְקוֹמוֹ שֶׁל הָאִי.
“וּבְכֵן, רַבּוֹתַי,” הִמְשִׁיךְ הַקְּבַרְנִיט, “אֵינֶנִי יוֹדֵעַ בִּידֵי מִי נִמְצֵאת עַכְשָׁו הַמַּפָּה; אֲבָל רְצוֹנִי לְהַטְעִים, כִּי מוּטָב לִשְׁמֹר דָבָר זֶה בְּסוֹד אֲפִלוּ מִמֶנִי וּמִמַר אֶרוֹאוּ; אַחֶרֶת אֲבַקֵשׁ לְשַׁחְרֵר אוֹתִי מִתַּפְקִידִי.”
“הֵבַנְתִּי,” אָמַר ד"ר לִיבְסִי, “אַתָּה מְבַקֵשׁ כִּי נִשְׁמֹר אֶת הָעִנְיָן כֻּלוֹ בְּסוֹד, נַהֲפֹךְ אֶת יַרְכְּתֵי הָאֳנִיָּה לִמְקוֹם-מִשְׁמָר, הַמְּאֻיָשׁ בְּחֵיל-מַצָב מֵאֲנָשֵׁינוּ וְחָמוּשׁ בְּכָל הַנֶּשֶׁק וְהַתַּחְמשֶׁת שֶׁעַל הָאֳנִיָּה.
בְּמִלִים אֲחֵרוֹת, אַתָּה חוֹשֵׁשׁ מִפְּנֵי מֶרֶד.”
“אֲדוֹנִי,” אָמַר קַפִּיטַן סְמוֹלֶט, “אֵינִי רוֹצֶה לְהַעֲלִיבְךָ, אֲבָל אִישׁ אֵינוֹ רַשַׁאי לָשִׂים מִלִים בְּפִי.
שׁוּם קְבַרְנִיט, אֲדוֹנִי, אֵינוֹ רַשַׁאי לצָאֵת לַיָּם אִם יֵשׁ לוֹ יְסוֹד לַחֲשָׁד מֵעֵין זֶה.
אֲשֶׁר לְמַר אֶרוֹאוּ, אֲנִי מַאֲמִין כִּי הוּא יָשָׁר וְהָגוּן; וְכָךְ גַם כַּמָּה מֵהַמַּלָחִים הָאֲחֵרִים.
אֲשֶׁר לַנּוֹתָרִים – אֵינֶנִי יוֹדֵעַ עֲדַיִן.
אֲבָל אֲנִי אַחֲרַאי לְבִטְחוֹנָהּ שֶׁל הָאֳנִיָּה וְלִשְׁלוֹמָם שֶׁל כָּל הַנִּמְצָאִים עַל סִפּוּנָהּ.
עַד כַּמָּה שֶׁהִצְלַחְתִּי לְהַבְחִין, לֹא כָּל הָעִנְיָנִים מִתְנַהֲלִים כָּאן כַּשּׁוּרָה; וַאֲנִי מְבַקֵשׁ מִמְךָ לִנְקֹט אֵי-אֵילוּ אֶמְצָעֵי זְהִירוּת, אַחֶרֶת אֲבַקֵשׁ רְשׁוּת לְפַנוֹת אֶת תָּאִי.
זֶה הַכֹּל.”
“קַפִּיטַן סְמוֹלֶט,” פָּתַח הָרוֹפֵא בְּחִיוּךְ, “הַאִם שָׁמַעְתָּ פַּעַם אֶת הַמָּשָׁל עַל הָהָר וְהָעַכְבָּר? אֲבַקֵשׁ אֶת סְלִיחָתְךָ, אֲבָל אַתָּה מַזְכִּיר לִי בְּהִתְנַהֲגוּתְךָ אֶת הַמָּשָׁל הַזֶּה.
אֲנִי מוּכָן לְהִשָׁבַע, כִּי בְּשָׁעָה שֶׁבָּאתָ לְכָאן הִתְכַּוַנְתָּ לְיוֹתֵר מִזֶה.”
“דוֹקְטוֹר,” אָמַר הַקְּבַרְנִיט, “אַתָּה אָדָם נָבוֹן.
כְּשֶׁבָּאתִי לְכָאן הִתְכַּוַנְתִּי לְהַגִישׁ אֶת הִתְפַּטְרוּתִי.
לֹא הָיָה לִי מֻשָׂג כִּי מַר טְרִילוֹנֵי יִשְׁמַע מִלָּה מִפִּי.”
“וְגַם אֵינֶנִי מִתְכַּוֵן לִשְׁמֹעַ,” קָרָא הָאָצִיל, “אִלוּ ד”ר לִיבְסִי לֹא נִמְצָא כָּאן הָיִיתִי שׁוֹלֵחַ אוֹתְךָ לַעֲזָאזֵל.
אַךְ כְּפִי שֶׁהָעִנְיָנִים הִתְגַלְגְלוּ, נֶאֱלַצְתִּי לִשְׁמֹעַ אוֹתְךָ.
אֲמַלֵא אֶת בַּקָשָׁתְךָ, אַף-עַל-פִּי שֶׁדַעְתִּי עָלֶיךָ שְׁלִילִת בְּיוֹתֵר."
“זוֹהִי זְכוּתְךָ, אֲדוֹנִי,” אָמַר הַקְּבַרְנִיט, “אֲבָל תִּוָכַח לָדַעַת כִּי אֲנִי מְמַלֵא בְּנֶאֱמָנוּת אֶת תַּפְקִידִי.”
וּבְמִלִים אֵלֶה יָצָא אֶת הַתָּא וְנִפְנָה לַעֲבוֹדָתוֹ.
“טְרִילוֹנֵי,” אָמַר ד"ר לִיבְסִי, “בְּנִגוּד לְכָל מַחְשְׁבוֹתַי הַקּוֹדְמוֹת, דוֹמַנִי כִּי הִצְלַחְתָּ לְהַעֲלוֹת שְׁנֵי אֲנָשִׁים הֲגוּנִים עַל סִפּוּן הָאֳנִיָּה – ג’וֹן סִילְבֶר וְהַגֶּבֶר הַזֶּה.”
“סִילְבֶר – בְּהֶחְלֵט,” קָרָא הָאָצִיל, “אַךְ מַה שֶׁנוֹגֵעַ לְבֶן-בְּלִיַעַל זֶה, אֲנִי חַיָב לְהַצְהִיר כִּי הִתְנַהֲגוּתוֹ בְּעֵינַי הִיא בִּלְתִּי-אֱנוֹשִׁית, בִּלְתִּי-יַמָאִית וּבִלְתִּי-אַנְגְלִית לַחֲלוּטִין.”
“יְהִי כָּךְ,” אָמַר הָרוֹפֵא, “עוֹד נִרְאֶה.”
מִשֶׁיָּצָאנוּ אֶל הַסִּפּוּן כְּבָר הִתְחִילוּ הַמַּלָחִים לְהוֹצִא אֶת הַנֶּשֶׁק וְהַתַּחְמשֶׁת, בַּהֲרִיעָם “יוֹ-הוֹ-הוֹ” תּוֹךְ כְּדֵי עֲבוֹדָה, בְּעוֹד קַפִּיטַן סְמוֹלֶט וְהַחוֹבֵל אֶרוֹאוּ מַשְׁגִיחִים עֲלֵיהֶם.
הַסִּדוּרִים הַחֲדָשִׁים מָצְאוּ מְאֹד חֵן בְּעֵינַי.
הָאֳנִיָּה עָבְרָה שִׁפּוּצִים וְשִׁפּוּרִים; שִׁשָׁה דַרְגְשֵׁי מִטוֹת הֻתְקְנוּ בַּתָּא, בְּעוֹד הַתָּא עַצְמוֹ חֻבַּר אֶל מְדוֹר הַמַּלָחִים עַל-יְדֵי מַעֲבָר מְגֻדָר בְּצַד שְׂמֹאל.
הַכַּוָנָה הָרִאשׁוֹנָה הָיְתָה, שֶׁהַקְּבַרְנִיט, הַחוֹבֵל, הַנְטֶר, ג’וֹיְס, הָרוֹפֵא וּטְרִילוֹנֵי יִישְׁנוּ בְּמִטוֹת אֵלוּ; גַם רֶדְרוּת וַאֲנִי צְרִיכִים הָיִינוּ לִישֹׁן בִּשְׁתַּיִם מִן הַמִּטוֹת הַלָּלוּ, וְאִלוּ אֶרוֹאוּ וְהַקְּבַרְנִיט צְרִיכִים הָיוּ לִישֹׁן בְּחִפַּת-הַיַּרְדָה שֶׁעַל הַסִּפּוּן, שֶׁמְמַדֶיהָ הֻרְחֲבוּ עַד לְגֹדֶל שֶׁל תָּא עָגֹל.
הִיא הָיְתָה, כַּמּוּבָן, נְמוּכָה מְאֹד, אַךְ הָיָה בָּהּ דֵי מָקוֹם לִשְׁנֵי עַרְסָלִים, וַאֲפִלוּ הַחוֹבֵל נִרְאָה מְרֻצֶה מִסִדוּר זֶה.
גַם הוּא, כַּנִּרְאֶה, לֹא בָּטַח לַחֲלוּטִין בְּצֶוֶת זֶה, אַךְ זֶהוּ נִחוּשׁ בִּלְבַד; שֶׁכֵּן – כְּפִי שֶׁתִּוָכְחוּ לָדַעַת – לֹא הִסְפַּקְנוּ לִשְׁמֹעַ אֶת חַוַת-דַעְתּוֹ.
כֻּלָנוּ נִמְצֵאנוּ בְּעִצוּמָהּ שֶׁל הָעֲבוֹדָה, בְּשָׁעָה שֶׁשְׁנֵי אַנְשֵׁי הַצֶּוֶת הָאַחֲרוֹנִים – וְג’וֹן סִילְבֶר בֵּינֵיהֶם – הִגִיעוּ בְּסִירָה מִן הַחוֹף.
הַטַּבָּח עָלָה בִּמְצוֹדָד, בִּזְרִיזוּת שֶׁל קוֹף, וּבְרֶגַע שֶׁרָאָה אֶת הַמִּתְרַחֵשׁ קָרָא בְּקוֹל:
“הֵי-הוֹ, חֶבְרַיָה, מָה הוֹלֵךְ פֹּה?”
“אֲנַחְנוּ מְשַׁנִים אֶת מְקוֹם הַנֶּשֶׁק, ג’וֹן,” עָנָה אַחַד הָאֲנָשִׁים.
“לָמָה, לַעֲזָאזֵל?” הִצְטַעֵק סִילְבֶר, “עַד שֶׁנִּגְמֹר אֶת הָעֲבוֹדָה הַזֹּאת נַפְסִיד אֶת גֵאוּת הַבֹּקֶר!”
“זוֹהִי פְּקֻדָה שֶׁלִי,” הֵשִׁיב הַקְּבַרְנִיט בִּקְצָרָה, “אַתָּה יָכוֹל לָרֶדֶת לַמִּטְבָּח, אֲדוֹנִי, לְהָכִין אֲרוּחַת-צָהֳרַיִם לָאֲנָשִׁים.”
“בֶּטַּח, אֲדוֹנִי,” הֵשִׁיב הַטַּבָּח, הֵרִים אֶת כַּף-יָדוֹ אֶל מִצְחוֹ וּפָנָה לְעֵבֶר הַמִּטְבָּח.
“זֶהוּ גֶבֶר לָעִנְיָן, קַפִּיטַן,” אָמַר הָרוֹפֵא.
“יִתָּכֵן מְאֹד, דוֹקְטוֹר,” הֵשִׁיב הַקְּבַרְנִיט.
“אַתֶּם שָׁם, בִּזְהִירוּת, יוֹתֵר בִּזְהִירוּת! פָּנָה אֶל הָאֲנָשִׁים שֶׁהֶעֱבִירוּ אֶת אֲבַק-הַשְּׂרֵפָה; וְאָז הִבְחִין פִּתְאֹם בִּי, עוֹמֵד וּמַבִּיט בַּסְּבִיבוֹל שֶׁהָעֳבַר לְמֶרְכַּז הַסִּפּוּן – טַבַּעַת נְחֹשֶׁת אֲרֻכָּה דְמוּיַת הַסִּפְרָה 9 – וְהֵרִים אֶת קוֹלוֹ עָלַי: הֵי, אַתָּה, נַעַר – זוּז מִשָׁם! רֵד מִיָד לַמִּטְבָּח וַעֲזֹר לַטַּבָּח!”
מִשֶׁהֵרַמְתִּי רַגְלַי וְהִתְחַלְתִּי הוֹלֵךְ שָׁמַעְתִּי אוֹתוֹ אוֹמֵר בְּקוֹל רָם לְמַדַי אֶל הָרוֹפֵא:
“לֹא יִהְיוּ יַלְדֵי שַׁעֲשׁוּעִים עַל הָאֳנִיָּה שֶׁלִי!”
אַתֶּם יְכוֹלִים לִהְיוֹת בְּטוּחִים כִּי תָּמַכְתִּי בְּדַעְתּוֹ שֶׁל טְרִילוֹנֵי; שָׂנֵאתִי אֶת הַקְּבַרְנִיט בְּכָל לִבִּי.
10.
הַהַפְלָגָה
כָּל אוֹתוֹ לַיְלָה עָבַדְנוּ בְּפָרֶךְ בְּאַחְסָנַת דְבָרִים בִּמְקוֹמָם; סִירוֹת מְלֵאוֹת יְדִידִים — מַר בְּלֶנְדְלִי וְשֶׁכְּמוֹתוֹ – בָּאוּ לְאַחֵל לָנוּ נְסִיעָה טוֹבָה וְשִׁיבָה בְּשָׁלוֹם.
בְּ’אַדְמִירַל בִּינְבָּאוּ' לֹא עָבַדְתִּי מֵעוֹלָם קָשֶׁה כָּל-כָּךְ, וּמִשֶׁקָרַב הַלַּיְלָה לְסִיוּמוֹ הָיִיתִי עָיֵף עַד מָוֶת, אֶלָא שֶׁעִם עֲלוֹת הַשַּׁחַר הִפְעִיל הַמַּלָח הָרָאשִׁי אֶת צוֹפַר-הָאֲרֻבָּה וְאַנְשֵׁי הַצֶּוֶת מִהֲרוּ לְהִתְיַצֵב אִישׁ בִּמְקוֹמוֹ.
אֲפִלוּ אִם הָיְתָה עֲיֵפוּתִי כְּפוּלָה לֹא הָיִיתִי מַחְמִיץ מַעֲמד זֶה – הַכֹּל הָיָה כֹּה חָדָשׁ וּמְרַתֵּק בְּעֵינַי: הפְּקֻדוֹת הַקְּצָרוֹת, הַשְּׁרִיקָה הַצּוֹרְמָנִית, הָאֲנָשִׁים הַמְּמַהֲרִים אֶל מְקוֹמוֹתֵיהֶם לְאוֹר הַפַּנָסִים הַמְּהַבְהֲבִים.
“הֵי, צְלִי-אֵשׁ, זְרֹק לָנוּ עֶצֶם!” צָעַק אֶחָד.
“לִי אֶת הַשְּׁמֵנָה!” הֵרִיעַ שֵׁנִי.
“אַי-אַי בַּחוּרִים!” עָנָה סִילְבֶר שֶׁעָמַד בְּסָמוּךְ, הַקַּב מִתַּחַת לבֵית-הַשֶּׁחִי, וּלְפֶתַע פִּתְאֹם פָּצַח בְּזֶמֶר וְהִשְׁמִיעַ אֶת הַמִּלִים שֶׁהִכַּרְתִּי יָפֶה כָּל-כָּךְ:
תְּרֵיסַר גְבָרִים עַל אֲרוֹן הַמֵּת –
וּבִן-רֶגַע הִצְטָרֵף אֵלָיו הַצֶּוֶת כֻּלוֹ בִּתְרוּעַת מַקְהֵלָה:
יוֹ-הוֹ-הוֹ וּבַקְבּוּק מָלֵא רוּם!
וּבַ“הוֹ” הַשְּׁלִישִׁי נָעוּ הַמּוֹטוֹת אֶל מוּל הָאֲנָשִׁים כִּבְמַטֵה-קֶסֶם.
אֲפִילוּ בְּאוֹתָה הִתְלַהֲבוּת מְרַגֶשֶׁת הֶעֱבִיר אוֹתִי שִׁיר זֶה כְּהֶרֶף-עַיִן אֶל “הָאַדְמִירַל בִּינְבָּאוּ”, וּמוּל עֵינַי נִצַב הַקַּפִּיטַן הַמְּזַמֵר שִׁיר יָשָׁן זֶה יַחַד עִם בָּאֵי-הָפֻּנְדָק.
אַךְ עַד מְהֵרָה הֹעֲלָה הָעֹגֶן מִמַעֲמַקִים וְנִתְלָה נוֹטֵף מַיִם עַל לְחִי-הַחַרְטוֹם.
מִיָד אַחַר-כָּךְ הִתְחִילוּ הַמִּפְרָשִׂים נִמְתָּחִים, וְהַיַּבָּשָׁה וְהָאֳנִיוֹת שֶׁמִּיָמִין וּמִשְׂמֹאל הִתְחִילוּ נָעוֹת אַט אַט לְאָחוֹר.
וּבְטֶרֶם הִסְפַּקְתִּי לִשְׁכַּב, כְּדֵי לַחְטֹף תְּנוּמָה קַלָה, יָצְאָה הַ“הִסְפַּנְיוֹלָה” בְּדַרְכָּהּ הָאֲרֻכָּה אֶל אִי הַמַּטְמוֹן.
אֵינֶנִי מִתְכּוֹנֵן לְתָאֵר אֶת הַהַפְלָגָה כֻּלָּה לִפְרָטֶיהָ.
הִיא הָיְתָה מֻצְלַחַת לְמַדַי.
הָאֳנִיָּה הָיְתָה טוֹבָה וַחֲזָקָה, אַנְשֵׁי הַצֶּוֶת הָיוּ יוֹרְדֵי-יָם עַתִּירֵי-נִסָיוֹן וְהַקְּבַרְנִיט יָדַע הֵיטֵב אֶת מְלַאכְתּוֹ.
אַךְ זְמַן-מָה לִפְנֵי הַגִּיעֵנוּ לִמְחֹוז-חֶפְצֵנוּ הִתְרַחֲשׁוּ שְׁנַיִם-שְׁלֹשָׁה דְבָרִים, שֶׁרָאוּי לְסַפֵּר עֲלֵיהֶם.
קֹדֶם כֹּל, מַר אֶרוֹאוּ נִתְגַלָה כְּחוֹבֵל גָרוּעַ הַרְבֵּה יוֹתֵר מֵאֲשֶׁר הַקְּבַרְנִיט חָשַׁשׁ.
לֹא הָיְתָה לוֹ כָּל שְׁלִיטָה עַל הָאֲנָשִׁים, וְהַצֶּוֶת נָהַג בּוֹ כִּרְצוֹנוֹ.
אַךְ מִגְרַעַת זוֹ לֹא הָיְתָה הַגְּרוּעָה בְּיוֹתֵר; שֶׁכֵּן כְּבָר בַּיּוֹם הַשֵּׁנִי לַהַפְלָגָה הוּא הִתְחִיל מוֹפִיעַ עַל הַסִּפּוּן בְּעֵינַיִם מְעֻרפָּלוֹת, לְחָיַיִם סְמוּקוֹת, לָשׁוֹן מְגַמְגֶמֶת וּשְׁאָר סִימָנִים שֶׁל גִלוּפִין.
שׁוּב וְשׁוּב הוּא נִתְפַּס בְּקַלְקָלָתוֹ.
לְעִתִּים הוּא נָפַל וּפָצַע אֶת עַצְמוֹ; לְעִתִּים הוּא שָכַב יוֹם תָּמִים עַל דַרְגָשׁוֹ בְּלֹא תְּנוּעָה; ולְעִתִּים – מֶשֶׁךְ יוֹם אוֹ יוֹמַיִם – הוּא נִרְאָה פִּכֵּחַ כִּמְעַט וְעָשָׂה אֶת עֲבוֹדָתוֹ בְּצוּרָה מְנִיחָה אֶת הַדַּעַת.
לא הִצְלחְנוּ בְּשׁוּם פָּנִים לְגַלוֹת הֵיכָן הוּא הִשִׂיג אֶת הַמַּשְׁקֶה.
הָיְתָה זוֹ תַּעֲלוּמָה שֶׁל מַמָשׁ, וְכָל כַּמָּה שֶׁעָקַבְנוּ אַחֲרָיו, לֹא הִצְלַחְנוּ לִפְתֹּר אוֹתָהּ.
וְכַאֲשֶׁר שָׁאַלְנוּ אוֹתוֹ עַל כָּךְ, הוּא צָחַק אֶל מוּל פָּנֵינוּ אִם הָיָה שִׁכּוֹר, וּבִשְׁעַת פִּכָּחוֹן הִצְהִיר כִּי מֵעוֹלָם לֹא בָּא אֶל פִּיו כָּל מַשְׁקֶה, מִלְבַד מַיִם.
הוּא לֹא הָיָה רַק קָצִין גָרוּעַ, אֶלָא אַף שִׁמֵשׁ דֻגְמָה רָעָה לַאֲנָשָׁיו: ולֹא הָיָה סָפֵק כִּי, בְּמֻקְדָם אוֹ בִּמְאֻחָר, הוּא יָחִישׁ בְּמוֹ יָדָיו אֶת אָבְדָנוֹ.
כֵּיוָן שֶׁכָּךּ, אִישׁ לֹא הֻפְתַּע אוֹ הִצְטַעֵר כַּאֲשֶׁר לַיְלָה אֶחָד הוּא נֶעְלַם בְּלֶב-יָם וְלֹא נִרְאָה עוֹד עַל הַסִּפּוּן.
“נָפַל וְאֵינֶנוּ,” אָמַר קַפִּיטַן סְמוֹלֶט, “זֶהוּ רַבּוֹתַי, הַדָּבָר חָסַךְ מֵאִתָּנוּ אֶת הַטִּרְחָה לִכְבֹּל אוֹתוֹ בַּאֲזִקִים.”
אַךְ עַתָּה נוֹתַרְנוּ לְלֹא חוֹבֵל, וְהִתְעוֹרֵר הַצֹּרֶךְ לְהַעֲלוֹת אַחַד הַיַּמָּאִים בְּדַרְגָה.
הַמַּלָח הָרָאשִׁי, אִיוֹב אֶנְדֶרְסוֹן, הָיָה הַסַּפָּן הַמֻּכְשָׁר בְּיוֹתֵר בַּצֶּוֶת, וְאַף-עַל-פִּי שֶׁהוֹסִיף לָשֵׂאת תָּאֳרוֹ הַקּוֹדֵם, הוּא שֵׁרֵת כְּחוֹבֵל בְּפֹעל.
טְרִילוֹנֵי, שֶׁהִרְבָּה לְהַפְלִיג בַּיָּם וִידִיעוֹתָיו נִתְגַלוּ כִּיעִילוֹת מְאֹד, עָמַד לֹא פַּעַם עַל מִשְׁמַרְתּוֹ בְּשָׁעוֹת שֶׁל מֶזֶג-אֲוִיר נוֹחַ, וְאִלוּ הַהַגַאי הַקָּשִׁישׁ, יִשְׂרָאֵל הֶנְדְס, הָיָה יוֹרֵד-יָם זָהִיר וְעַרְמוּמִי, וְנִתָּן הָיָה אַךְ בְּקֹשִׁי לִסְמֹךְ עַל שֵׁרוּתָיו.
הוּא הָיָה אִישׁ-סוֹדוֹ שֶׁל ג’וֹן סִילְבֶר הָאָרֹךְ; וְכֵיוָן שֶׁהִזְכַּרְתִּי אֶת שְׁמוֹ, כְּדַאי לוֹמַר עוֹד מִלִים אֲחָדוֹת עַל טַבַּח הָאֳנִיָּה — צְלִי-אֵשׁ, כְּפִי שֶׁנִּקְרָא בְּפִי הַצֶּוֶת.
בִּשְׁעוֹת הָעֲבוֹדָה הוּא נָשָׂא אֶת הַקַּב שֶׁלוֹ קָשׁוּר בְּחֶבֶל מִסָבִיב לְצַוָארוֹ, כְּדֵי שֶׁשְׁתֵּי יָדָיו תִּהְיֶינָה פְּנוּיוֹת כְּכָל הָאֶפְשָׁר.
הָיָה זֶה מְרַתֵּק לִרְאוֹתוֹ מַצְמִיד אֶת גֶדֶם-רַגְלוֹ אֶל הַדֹּפֶן, וּבְהִשָׁעֲנו לְעֻמָתוֹ לִוָה בְּבִטְחָה כָּל תְּנוּדָה שֶׁל הָאֳנִיָּה, וְכָּךְ עָשָׂה אֶת עֲבוֹדַת הַבִּשׁוּל בְּיַצִיבוּת אֵיתָנָה, כְּאִלוּ נִצַב עַל פְּנֵי הַיַּבָּשָׁה.
חֲוָיָה מְרַתֶּקֶת לֹא פָּחוֹת הָיְתָה לִרְאוֹתוֹ חוֹצֶה אֶת הַסִּפּוּן בְּמֶזֶג-אֲוִיר סוֹעֵר; הוּא מָתַח שְׁנֵי חֲבָלִים, לְסַיֵעַ לוֹ לַעֲבֹר אֶת הַמַּעֲבָרִים הָרְחָבִים — עֲגִילָיו שֶׁל ג’וֹן הָאָרֹךְ, כָּךְ הֵם נִקְרְאוּ בְּפִי כֹּל, הוּא הָיָה עוֹבֵר בִּזְרִיזוּת מִמָקוֹם אֶל מָקוֹם, לְעִתִּים נֶעֱזָר בַּקַּב, לְעִתִּים גוֹרֵר אוֹתוֹ מֵאֲחוֹרָיו בְּחֶבֶל, מִשְׁתַּדֵל בְּכָל כֹּחַ לְהִתְגַבֵּר עַל מוּמוֹ.
עִם זֹאת הִבִּיעוּ רַבִּים מֵאֵלֶה שֶׁהִפְלִיגוּ אִתּוֹ בֶּעָבָר אֶת חֶמְלָתָם, מִשֶׁרָאוּ אוֹתוֹ בְּמַצָבוֹ זֶה.
“הוּא אָדָם בִּלְתִּי רָגִיל, צְלִי-אֵשׁ זֶה,” אָמַר לִי פַּעַם הַהַגַאי, “כְּשֶׁהָיָה צָעִיר הוּא הָלַךְ לְבָתֵּי-סֵפֶר הֲגוּנִים, וְהוּא מְסֻגָל לְדַבֵּר כְּמוֹ מִתּוֹךְ הַסֵּפֶר, אִם מִתְחַשֵׁק לוֹ.
וְהוּא אַמִיץ – אַרְיֵה זֶה אֶפֶס מוּל ג’וֹן הָאָרֹךְ! פַּעַם רָאִיתִי אוֹתוֹ נִלְחָם בְּאַרְבָּעָה אֲרָיוֹת וּמְפַצְפֵּץ אוֹתָם רֹאשׁ בְּרֹאשׁ, בְּלִי שׁוּם נֶשֶׁק בְּיָדוֹ!”
הַצֶּוֶת כֻּלוֹ רָחַשׁ כָּבוֹד לְסִילְבֶר וְצִיֵת לְהוֹרָאוֹתָיו, הוּא נָהַג לְדַבֵּר אֶל כָּל אָדָם בְּסִגְנוֹן מְיֻחָד וּלְהָעֲנִיק לְכָל אֶחָד מֵאִתָּנוּ שֵׁרוּתִים קְטַנִים וּמְיֻחָדִים.
כְּלַפַּי הוּא הָיָה חָבִיב בִּמְיֻחָד; מַצְהִיל הָיָה אֶת פָּנָיו מִשֶׁרָאָה אוֹתִי נִכְנָס אֶל הַמִּטְבָּח, שֶׁהָיָה תָּמִיד נָקִי וּמְצֻחְצָח לְהַפְלִיא; הַצַּלָחוֹת הָיוּ תְּלוּיוֹת מְמֹרָקוֹת וּכְלוּב- הַתֻּכִּי שֶׁלוֹ תָּלוּי בַּפִּנָה.
“בּוֹא הֵנָה הוֹקִינְס,” הָיָה פּוֹנֶה אֵלַי, בּוֹא לְפַטְפֵּט מְעַט עִם ג’וֹן.
שׁוּם אִישׁ אֵינֶנוּ רָצוּי כָּאן יוֹתֵר מִמְךָ, יֶלֶד.
שֵׁב כָּאן וּשְׁמַע הַחֲדָשׁוֹת.
תַּכִּיר בְּבַקָשָׁה אֶת קֶפְּטְן פְלִינְט – אֲנִי קוֹרֵא לַתֻּכִּי שֶׁלִי פְלִינְט לְזֵכֶר הַפִּירַט הַמְּפֻרְסָם — וְקֶפְּטְן פְלִינְט מְנַבֵּא כִּי הַמַּסָע שֶׁלנוּ יִהְיֶה מְצֻלָח מְאֹד.
נָכוֹן, קֶפְּטְן?"
וְאָז הָיָה הַתֻּכִּי פּוֹצֵחַ מַקוֹרוֹ וְאוֹמֵר בִּמְהִירוּת רַבָּה: “שְׁמִינִיוֹת! שְׁמִינִיוֹת! שְׁמִינִיוֹת!” הוּא הָיָה חוֹזֵר ושׁוֹנֶה מִלָּה שׁוּב וְשׁוּב וְשׁוּב, עַד שֶׁתָּהִיתִי כֵּיצַד אֵין הוּא מְאַבֵּד אֶת נְשִׁימָתוֹ בְּלַהַג זֶה.
"תִּרְאֶה אֶת הַצִּפּוֹר הַזֹּאת "הָיָה מַמְשִׁיךְ וְאוֹמֵר, “הִיא בַּת מָאתַיִם אוּלַי, הוֹקִינְס.
בְּדֶרֶךְ כְּלָל הֵם חַיִים לָנֶצַח; וְאִם מִישֶׁהוּ רָאָה יוֹתֵר רֶשַׁע בְּחַיָיו, הֲרֵי זֶה רַק הַשָּׂטָן בִּכְבוֹדוֹ וּבְעַצְמוֹ.
הַתֻּכִּי הַזֶּה הִפְלִיג יַחַד עִם אִנְגְלֶנְד — שׁוֹדֵד-הַיָּם הַגָּדוֹל קֶפְּטְן אִנְגְלֶנְד.
הוּא הָיָה בְּמַדַגַסְקַר, וּבְמַלַבָּר, וּבְסוּרִינָם, וּבִפְּרוֹבִידַנְס, ובְפּוֹרְטוֹבֶּלוֹ.
הוּא רָאָה אֵיךְ שׁוֹלִים אֶת הָאוֹצָרוֹת מֵאֳנִיוֹת טְבוּעוֹת בְּלַה-פְּלָטָה, וְשָׁם הוּא לָמַד לוֹמַר “שְׁמִינִיוֹת!”.
זֶהוּ שֵׁם שֶׁל מַטְבֵּעַ, הוֹקִינְס, וְשָׁם דָגוּ שְׁלֹשׁ-מֵאוֹת וַחֲמִישִׁים-אֶלֶף מַטְבְּעוֹת כָּאֵלֶה, יֶלֶד! הוּא הִשְׁתַּתֵּף גַם בְּכִבּוּשָׁהּ שֶׁל הָאֳנִיָּה “מוֹשֵׁל הֹדוּ” בְּגוֹאָה, הוּא הָיָה.
אִם תַּבִּיט עָלָיו תַּחְשֹׁב שֶׁהוּא בְּסַךְ-הַכֹּל תִּינוֹק, מָה? אֲבָל אַתָּה נָשַׁמְתָּ קְצָת אֵשׁ וַאֲבַק-שְׂרֵפָה, נָכוֹן קֶפְּטְן?”
“הִכּוֹנוֹּ לַקְּרָב!” צָוַח הַתֻּכִּי.
“אָה, יֵש לוֹ שֵׂכֶל בַּקָּדְקֹד, יֵשׁ לוֹ,” הָיָה הַטַּבָּח אוֹמֵר, וּמְכַבֵּד אֶת הַתֻּכִּי בְּפֶלַח-סֻכָּר שֶׁהוֹצִיא מִכִּיסוֹ; וְאָז הָיָה הָעוֹף מְנַקֵר אֶת הַסּוֹרְגִים וּמַמְשִׁיךְ לְהַשְׁמִיעַ מִלִים מִלִים וְגִדוּפִים.
“כָּכָה זֶה,” הָיָה ג’וֹן מוֹסִיף, “אֵינְךָ יָכוֹל לָגַעַת בְּזֶפֶת וְלֹא לְטַנֵף אֶת יָדֶיךָ.
הִנֵה תִּשְׁמַע, לְמָשָׁל, אֶת הַצִּפּוֹר הָעֲלוּבָה וְהַתְּמִימָה שֶׁלִי – שְׁמַע אֵיךְ הִיא מְקַלֶלֶת – אֵשׁ וְגָפְרִית! וְאַתָּה יָכוֹל לְהַגִיד שֶׁזֶהוּ דָבָר לֹא חָכָם.
מֵילָא, הִיא מְסֻגֶלֶת לְקַלֵל כָּכָה בְּדִיוּק בְּאָזְנֵי הַהֶגְמוֹן.” וּבְדַבְּרוֹ נָגַע ג’וֹן בְּתַלְתַּל שֶׁצָנַח עַל מִצְחוֹ בַּחֲגִיגִיוּת כַּזֹּאת, עַד שֶׁהֱיִיתֶם מוּכָנִים לְהִשָׁבַע כִּי הוּא הַטָּהוֹר בָּאֲנָשִׁים.
בֵּינָתַיִם הוֹסִיפוּ הָאָצִיל טְרִילוֹנֵי וְקַפִּיטַן סְמוֹלֶט לִנְטֹר טִינָה זֶה לָזֶה.
הָאָצִיל לֹא נִסָה לְהַסְתִּיר אֶת יַחֲסוֹ הָעוֹיֵן לַקַּבַּרְנִיט; והַקְּבַרְנִיט מִצִדוֹ, לֹא דִבֵּר כְּלָל, אֶלָא רַק אִם פָּנוּ אֵלָיו — וְגַם אָז עָשָׂה זֹאת בִּקְצָרָה וּבְיֹבֶשׁ, מִבְּלִי לְבַזְבֵּז גַם מִלָּה אַחַת.
לְאַחַר שֶׁלָחֲצוּ עָלָיו מוּכָן הָיָה לְהוֹדוֹת, כִּי נִדְמֶה לוֹ שֶׁטָעָה בְשִׁפּוּטוֹ כְּלַפֵּי הַצֶּוֶת, וְכִי כַּמָּה מֵהֶם מַלָחִים זְרִיזִים מְאֹד, כְּפִי שֶׁהוּא אוֹהֵב, וְכִי כֻּלָם מִתְנַהֲגִים כָּרָאוּי וּלְלֹא דֹפִי.
אֲשֶׁר לָאֳנִיָּה, הוּא מַמָשׁ הִתְאַהֵב בָּהּ.
“הִיא צַיְתָנִית וּמִתְנַהֶגֶת לְמוֹפֵת, מַמָשׁ כְּפִי שֶׁאָדָם הָיָה מְצַפֶּה – מֵאֵשֶׁת-חֵיקוֹ, אֲדוֹנִי.
אֲבָל,” נָהַג לְהוֹסִיף, “כָּל מַה שֶׁרְצוֹנִי לְהַטְעִים הוּא, שֶׁעֲדַיִן לֹא שַׁבְנוּ הַבַּיְתָה, וְהַמַּסָע הַזֶּה אֵינֶנוּ מוֹצֵא חֵן בְּעֵינַי.”
לְמִשְׁמַע הַמִּלִים הַלָּלוּ הָיָה טְרִילוֹנֵי מַפְנֶה עָרְפּוֹ וּפוֹסֵעַ הָלוֹךְ ושׁוֹב עַל פְּנֵי הַסִּפּוּן, סַנְטֵרוֹ נָטוּי כְּלפֵּי מַעְלָה.
“עוֹד מִשְׁפָּט אֶחָד מִן הָאִישׁ הַזֶּה,” הָיָה אוֹמֵר, “וַאֲנִי מִתְפּוֹצֵץ!”
מֶזֶג-הָאֲוִיר, שֶׁהָיָה קָשֶׁה לְמַדַי לְעִתִּים, הוֹכִיחַ אֶת מַעֲלוֹתֶיהָ שֶל הַ“הִסְפַּנְיוֹלָה”.
כָּל אָדָם עַל הַסִּפּוּן נִרְאָה מְרֻצֶה עַד מְאֹד, וְדוֹמַנִי כִּי הָיוּ אֵלֶה אֲנָשִׁים שֶׁקָשֶׁה לְהַשְׂבִּיעַ אֶת רְצוֹנָם; שֶׁכֵּן דַעְתִּי הִיא, שֶׁמֵאָז תֵּבַת-נֹחַ לֹא הִפְלִיג בַּיָּם צֶוֶת-מַלָחִים מְפֻנָק כָּל-כָּךְ כְּמוֹ זֶה.
הַגְּבִיעִים הֻשְׁקוּ “לְחַיִים” בְּשֶׁל הַסִּבָּה הַפְּעוּטָה בְּיוֹתֵר.
אִם הָאָצִיל שָׁמַע, לְמָשָׁל, כִּי אַחַד הַמַּלָחִים חוֹגֵג אֶת יוֹם-הֻלַדְתּוֹ, מִיָד חֻלְקוּ הַמַּשְׁקָאוֹת כְּיַד-הַמֶּלֶךְ.
חָבִית מְלֵאָה תַּפּוּחִים נִצְבָה תָּמִיד בְּאֶמְצַע הַסִּפּוּן, וְכָל מַלָח רַשַׁאי הָיָה לָסוּר אֵלֶיהָ וּלְהָשִׁיב נַפְשׁוֹ בְּתַפּוּחַ.
“מֵעוֹלָם לֹא שָׁמַעְתִּי כִּי טוֹבָה תִּצְמַח מִיַחַס שֶׁכָּזֶה,” הָיָה הַקְּבַרְנִיט אוֹמֵר לְד"ר לִיבְסִי, “מַלָחִים מְפֻנָקִים הוֹפְכִים לִבְנֵי-שָׂטָן – זו דַעְתִּי שֶׁלִי.”
אֲבָל טוֹבָה רַבָּה צָמְחָה מֵחָבִית הַתַּפּוּחִים, כְּפִי שֶׁתִּוָכְחוּ עוֹד מְעַט לָדַעַת; אִלְמָלֵא הִיא, לֹא הָיִינוּ מַצְלִיחִים לְגַלוֹת אֶת הַמְּזִמָה הַנִּרְקֶמֶת נֶגְדֵנוּ וְיַד הַמּוֹרְדִים הָיְתָה נוֹחֶתֶת עָלֵינוּ לְלֹא רַחֵם.
וּמַעֲשֶׂה שֶׁהָיָה כָּךְ הָיָה.
רוּחוֹת נוֹחוֹת הֵבִיאוּ אוֹתָנוּ עַד לְקִרְבַת הָאִי שֶׁלָנוּ – לְצַעֲרִי אָסוּר לִי לְפָרֵט יוֹתֵר מִזֶה.
הָיָה זֶה, לְפִי חִשׁוּבֵינוּ, יוֹם-הַשַּׁיִט הָאַחֲרוֹן אֶל הָאִי, וְהַכֹּל צִפּוּ כִּי עוֹד בְּאוֹתוֹ לַיְלָה – אוֹ לְכָל הַמְּאֻחָר בְּצָהֳרֵי יוֹם הַמָּחֳרָת – יִתְגַלוּ לְעֵינֵינוּ חוֹפָיו שֶׁל אִי הַמַּטְמוֹן.
הָרוּחַ הָיְתָה יַצִיבָה וְהַיָּם שָׁקֵט.
הַ“הִסְפַּנְיוֹלָה” שָׁטָה בְּכִווּן צָפוֹן-צְפוֹן-מַעֲרָב, בִּמְהִירוּת קְבוּעָה, כְּשֶׁמוֹט-הַחַרְטוֹם חוֹרֵשׁ בַּמַּיִם וּמַתִּיז רְסִיסִים עַל סְבִיבוֹתָיו.
מַצַב-הָרוּחַ שֶׁל כֻּלָנוּ הָיָה מְרוֹמָם, שֶׁכֵּן נִמְצֵאנוּ עַתָּה קְרוֹבִים כָּל-כָּךְ אֶל סִיוּם מַחֲצִיתוֹ הָרִאשׁוֹנָה שֶׁל הַמַּסָע.
וְהִנֵה, שָׁעָה קַלָה אַחֲרֵי הַשְּׁקִיעָה, לְאַחַר שֶׁסִיַמְתִּי אֶת עֲבוֹדַת הַיּוֹם, יָצָאתִי אֶל הַסִּפּוּן בְּדַרְכִּי אֶל מִשְׁכָּבִי.
לְפֶתַע הִתְאַוֵיתִי לֶאֱכוֹל תַּפּוּחַ וּפָנִיתִי בְּרִיצָה לְעֵבֶר הֶחָבִית.
אַנְשֵׁי הַתַּצְפִּית נִצְבוּ עַל מִשְׁמַרְתָּם וְעֵינֵיהֶם הַבּולְשׁוֹת מְחַפְּשׂוֹת אֶת הָאִי.
אִישׁ-הַהֶגֶה בָּדַק אֶת שׁוּלָיו הַקִּדְמִיִים שֶׁל הַמִּפְרָשׂ וְשָׁרַק חֶרֶשׁ לְעַצְמוֹ.
הָיָה זֶה הַקּוֹל הַיָּחִיד שֶׁהִגִיעַ לְאָזְנַי, מִלְבַד אִוְשַׁת הַיָּם, הַנֶּחְתָּךְ בְּדָפְנוֹת הָאֳנִיָּה.
טִפַּסְתִּי וְנִכְנסְתִּי לְתוֹךְ חָבִית-הַתַּפּוּחִים וְגִלִיתִי שֶׁנוֹתְרוּ בָּה תַּפּוּחִים בּוֹדְדִים בִּלְבַד; אַךְ מִשֶׁהִתְיַשַׁבְתִּי בַּחֲלָלָהּ הָאָפֵל, אָפוּף בְּלַחְשׁוּשֵׁי הַיָּם וּבִתְנוּדוֹתֶיהָ שֶׁל הָאֳנִיָּה, נִרְדַמְתִּי כַּנִּרְאֶה, אוֹ שֶׁנִּמְצֵאתי בְּמַצָב שֶׁל כִּמְעַט-תַּרְדֵמָה.
בְּרֶגַע זֶה הִתְיַשֵׁב פִּתְאֹם בְּסָמוּךְ אָדָם כְּבַד-גוּף וּמַרְעִישׁ; הֶחָבִית הִתְנַדְנְדָה בְּשָׁעָה שֶׁהִשְׁעִין לְעֻמָתָה אֶת כְּתֵפָיו.
הִתְכּוֹנַנְתִּי לִקְפֹּץ הַחוּצָה, אַךְ לְפֶתַע הִתְחִיל הָאִישׁ לְדַבֵּר.
הָיָה זֶה קוֹלוֹ שֶׁל סִילְבֶר, ועוֹד בְּטֶרֶם שָׁמַעְתִּי תְּרֵיסַר מִלִים יָדַעְתִּי יָפֶה, שֶׁאָסוּר לִי בְּשׁוּם פָּנִים וָאֹפֶן לְגַלוֹת אֶת עַצְמִי, אֶלָא לְהִתְכַּוֵץ בִּפְנִים, רוֹעֵד וּמַקְשִׁיב, אֲכוּל אֵימָה וְסַקְרָנוּת; שֶׁכֵּן מִתּוֹךְ תְּרֵיסַר מִלִים הֲבִינוֹתִי, כִּי חַיֵיהֶם שֶׁל כָּל הָאֲנָשִׁים הַיְּשָׁרִים שֶׁעַל הָאֳנִיָּה תְּלוּיִים מֵעַתָּה בִּי — וְרַק בִּי בִּלְבַד.
11.
מַה שָׁמַעְתִּי בְּחָבִית הַתַּפּוּחִים
“לֹא.
לֹא אֲנִי,” אָמַר סִילְבֶר.
“פְלִינְט הָיָה הַקֶּפְּטֵן, וַאֲנִי הָיִיתִי הָאַפְסְנַאי; אֲנִי עִם רֶגֶל-הָעֵץ שֶׁלִי.
בְּאוֹתָהּ חֲגִיגָה, שֶׁבָּה אִבַּדְתִּי אֲנִי אֶת הָרֶגֶל שֶׁלִי, אִבֵּד פְּיוּ הָאִישׁוֹנִים שֶׁלוֹ, יָנוּחַ בְּשָׁלוֹם עַל מִשְׁכָּבוֹ.
הָיָה זֶה רוֹפֵא מֻמְחֶה, שֶׁבָּא וְשָׁדַד לִי אֶת הָרֶגֶל – אֶחָד שֶׁגָמַר 'נִיבֶרְסִיטָה וּמַה לֹא – וְדִבֵּר לָטִינִית בְּשׁוֹטֶפֶת, וּמַה לֹא.
וּבְכָל-זֹאת תָּלוּ אוֹתוֹ אַחַר-כָּךְ כְּמוֹ כֶּלֶב, וְהוּא הִתְיַבֵּשׁ בַּשֶּׁמֶשׁ יַחַד עִם כֻּלָם, שָׁם בִּמְצוּדַת קוֹרְסוֹ.
אֵלֶה הָיוּ הָאֲנָשִׁים שֶׁל רוֹבֶּרְט, הָיוּ אֵלֶה, שֶׁבָּאוּ וְשִׁנוּ אֶת שְׁמוֹת הָאֳנִיוֹת שֶׁלָהֶם – ‘אוֹצַר הַמֶּלֶךְ’ וְכָךְ הָלְאָה.
וְעַכְשָׁו, מַה שֶׁאֲנִי אוֹמֵר הוּא – נְתַתֶּם שֵׁם לָאֳנִיָּה – תַּשְׁאִירוּ אֶת הַשֵּׁם כְּמוֹ שֶׁהוּא.
כָּכָה זֶה הָיָה עִם ‘קַסַנְדְרָה’, שֶׁהֵבִיאָה אוֹתָנוּ בְּשָׁלוֹם הַבַּיְתָה מִמָלַבָּר, אַחֲרֵי שֶׁאִנְגְלֶנְד הִשְׁתַּלֵט עַל ‘מוֹשֵׁל הֹדוּ’; וְכָכָה זֶה הָיָה עִם ‘אֲרִי-הַיָּם’, הָאֳנִיָּה הַיְּשָׁנָה שֶׁל פְלִינְט, שֶׁרָאִיתִי אוֹתָהּ בָּעֵינַים הָאֵלֶה שֶׁלִי רוֹחֶצֶת בְּדָם אָדֹם וְטוֹבַעַת עִם כָּל הַזָּהָב.”
אַח!" קָרָא קוֹל אַחֵר – קוֹלוֹ שֶׁל הַמַּלָח הַצָּעִיר בְּיוֹתֵר בָּאֳנִיָּה – קוֹל מָלֵא הַעֲרָצָה, “הוּא הָיָה מֶלֶךְ הַמְּלָכִים, פְלִינְט זֶה!”
“דֵיוִיס גַם הוּא הָיָה מֶלֶךְ, תִּסְמְכוּ עָלַי,” אָמַר סִילְבֶר, “מֵעוֹלָם לֹא יָצָא לִי לְהַפְלִיג אִתּוֹ.
קֹדֶם יָצָאתִי עִם אִנְגְלֶנְד, אַחַר-כָּךְ עִם פְלִינְט – זֹאת הִיא הַהִיסְטוֹרְיָה שֶׁלִי; וְזֶהוּ הַחֶשבּוֹן שֶׁלִי, אִם תִּרְצוּ לִשְׁמֹעַ: תְּשַׁע-מֵאוֹת שַׂמְתִּי הַצִּדָה כְּשֶׁעָזַבְתִּי אֶת אִנְגְלֶנְד, וְעוֹד אַלְפַּיִם כְּשֶׁנִּפְטַרְתִּי מִפְלִינְט.
זֶה לְגַמְרֵי לֹא רַע בִּשְׁבִיל מַלָח פָּשׁוּט – וְהַכֹּל מֻנָח לוֹ בְּשֶׁקֶט בַּבַּנְק.
עַכְשָׁו זֶה כְּבָר לֹא פִּדְיוֹן; זֶהוּ חִסָכוֹן, תִּשְׁמְעוּ לִי.
אֵיפֹה כָּל הָאֲנָשִׁים שֶׁל אִנְגְלֶנְד עַכְשָׁו? לֹא יודֵע.
וְאֵיפֹה הַחֲבוּרָה שֶל פְלִינְט? הִנֵה, כִּמְעַט כֻּלָם עַל הָאֳנִיָּה הַזֹּאת, מוּכָנִים לָשִׂים אֶת הַיָּד עַל הָאוֹצָר.
אֲחָדִים מֵהֶם אֲפִלוּ הִתְחַנְנוּ לָצֵאת אִתִּי… פְּיוּ הַמִּסְכֵּן, אַחֲרֵי שֶׁאִבֵּד אֶת הָעֵינַיִם שֶלוֹ, הָיָה מוֹצִיא מֵאָה שְׁטֶרְלִינְג כָּל חֹדֶשׁ, כְּמוֹ אֵיזֶה לוֹרְד בַּפַּרְלָמֶנְט.
אֵיפֹה הוּא עַכְשָׁו? שׁוֹכֵב בָּאֲדָמָה, מֵת לְגַמְרֵי.
אֲבָל רַק לִפְנֵי שְׁנָתַיִם מֵהַיּוֹם — שֶׁכָּכָה יִהְיֶה לִי טוֹב – הָאִישׁ הַזֶּה כִּמְעַט מֵת מֵרָעָב.
הוּא קִבֵּץ נְדָבוֹת, וְהוּא גָנַב, וְהוּא תָּקַע סַכִּינִים, וְהוּא מֵת בְּנִסָיוֹן לְהַשִׂיג אֶת הָאוֹצָר, לְכָל הַשֵּׁדִים!”
“טוֹב, לֹא כָּל אֶחָד יָכוֹל לְהַצְלִיחַ,” אָמַר הַמַּלָח הַצָּעִיר.
“רַק הַטִּפְּשִׁים לֹא מַצְלִיחִים, תִּשְׁמַע מַה שֶׁאֲנִי אוֹמֵר לְךָ,” הֵרִים סִילְבֶר אֶת קוֹלוֹ, “וְעַכְשָׁו תַּבִּיט אֵלַי.
אַתָּה בָּחוּר צָעִיר אַתָּה, אֲבָל יֵשׁ לְךָ רֹאשׁ עַל הַכְּתֵפַיִם.
רָאִיתִי אֶת זֶה בְּרֶגַע שֶׁעָלִיתָ עַל הָאֳנִיָּה הַזֹּאת, וְלָכֵן אֲנִי מְדַבֵּר אֵלֶיךָ כְּגֶבֶר אֶל גֶבֶר.”
אַתֶּם יְכוֹלִים לְתָאֵר לְעַצְמְכֶם מָה הִרְגַשְׁתִּי בְּשָׁעָה שֶׁשָּׁמַעְתִּי אֶת הַנּוֹכֵל הַנִּתְעָב הַזֶּה פּוֹנֶה אֶל אוֹתוֹ צָעִיר בְּאוֹתָן מִלוֹת חֲנֻפָּה עַצְמָן, שֶׁבָּהֶן פָּנָה אֵלַי.
אִלוּ רַק יָכֹלְתִּי, הָיִיתִי הוֹרֵג אוֹתוֹ דֶרֶךְ הֶחָבִית.
אַךְ בֵּינָתַיִם הוּא הִמְשִׁיךְ בְּדִבּוּרוֹ, מִבְּלִי לְשַׁעֵר כְּלָל, כִּי מִישֶׁהוּ מַאֲזִין לִדְבָרָיו בַּחֲשַׁאי.
“וְעַכְשָׁו כַּמָּה מִלִים עַל הַגֶּ’נְטֶלְמֶנִים בַּעֲלֵי הַמַּזָל.
יֵשׁ לָהֶם חַיִים קָשִים, יֵשׁ לָהֶם וְהֵם מְסַכְּנִים אֶת הַצַּוָאר שֶׁלָהֶם, אֲבָל הֵם אוֹכְלִים וְשׁוֹתִים כְּמוֹ אַוָזִים מְפֻטָמִים; וּכְשֶׁהֵם יוֹרְדִים לַחוֹף אַחֲרֵי הַהַפְלָגָה, יֵשׁ לָהֶם בַּכִּיס שֶׁל כָּל אֶחָד מֵהֵם מֵאָה שְׁטֶרְלִינְגִים מְצַלְצְלִים, בִּמְקוֹם מֵאָה אֲסִימוֹנִים עֲלוּבִים.
עַכְשָׁו, הָרֹב מִתְבַּזְבֵּז עַל רוּם וְעַל כָּל-מִינֵי תַּעֲנוּגוֹת, וְאַחַר-כָּךְ הֵם חוֹזְרִים לַיָּם עִם הַכֻּתֹּנֶת לְגוּפָם.
אֲבָל זֹאת לֹא הַשִּׁיטָה שֶׁלִי.
אֲנִי שָׂם אֶת כָּל הַכֶּסֶף הַצִּדָה, קְצָת פֹּה, קְצָת שָׁם – אַף פַּעַם לֹא יוֹתֵר מִדַי בְּמָקוֹם אֶחָד, שֶׁלֹא יַתְחִילוּ לַחְשֹׁד לִי פִּתְאֹם.
אֲנִי בֶּן חֲמִשִׁים עַכְשָׁו, נָא לֹא לִשְׁכֹּחַ; וּכְשֶׁנַחֲזֹר מִן הַהַפְלָגָה הַזֹּאת אַתְחִיל לִהְיוֹת גֶ’נְטֶלְמֶן עַל-בֶּאֱמֶת.
דַי מַסְפִּיק.
אָה, אֲבָל בֵּינָתַיִם עָשִׂיתִי חַיִים; אַף פַּעַם לֹא מָנַעְתִּי מֵעַצְמִי מַה שֶׁהִתְחַשֵׁק לִי.
יָשַׁנְתִּי עַל מִטָה רַכָּה, וְאָכַלְתִּי דֶלִיקַטֶסִים כָּל הַיָּמִים כֻּלָם, מִלְבַד אוֹתָם יָמִים שֶׁהִפְלַגְתִּי בַּיָּם.
וְאֵיךְ הִתְחַלתִּי, אֵיךְ? בְּתוֹר מַלָח פָּשׁוּט – כְּמוֹכֶם!”
“טוֹב,” אָמַר חֲבֵרוֹ, " אֲבָל הַכֶּסֶף שֶׁל כָּל הָאֲחֵרִים נֶעְלַם וְאֵינֶנוּ מָה? וְאַחֲרֵי הַהַרְפַּתְקָה הַזֹּאת לֹא תָּעֵז לְהַרְאוֹת אֶת הַפַּרְצוּף שֶׁלְּךָ בִּבְרִיסְטוֹל."
"לָמָה? אֵיפֹה אַתָּה חוֹשֵׁב נִמְצָא הַכֶּסֶף הַזֶּה? שָׁאַל סִילְבֶר בְּלִגְלוּג.
" בִּבְרִיסְטוֹל, בַּבַּנְקִים וּבְכָל מִינֵי מְקוֹמוֹת אֲחֵרִים." הֵשִׁיב הֶחָבֵר.
“הוּא הָיָה,” אָמַר הַטַּבָּח, “הוּא הָיָה בַּמָּקוֹם שֶׁהֵטַלְנוּ עֹגֶן.
אֲבָל עַכְשָׁו הוּא מִתְחַמֵם כֻּלוֹ אֵצֶל הַזְּקֵנָה שֶׁלִי.
מָכַרְנוּ אֶת ‘הַמִּשְׁקֶפֶת’ — כּוֹלֵל שְׁטָר-הַמְּכִירָה, הַצִּיּוּד וְהַלָּקוֹחוֹת.
הַזְּקֵנָה גַם תָּבוֹא לִפְגֹשׁ אוֹתִי.
הָיִיתִי אוֹמֵר לְךָ אֵיפֹה, כִּי אֲנִי סוֹמֵךְ עָלֶיךָ, אֲבָל הַבַּחוּרִים הָאֲחֵרִים עוֹד יְכוֹלִים לְקַנֵא.”
“ואַתָּה מוּכָן לִסְמֹךְ עַל הָאִשָׁה שֶׁלְּךָ?” שָׁאַל אִישׁ-שִׂיחוֹ.
" הַגֶּ’נְטֶלְמֶנִים בַּעֲלֵי הַמַּזָל," הֵשִׁיב הַטַּבָּח, “סוֹמְכִים בְּדֶרֶךְ כְּלָל מְעַט מְאֹד זֶה עַל זֶה, וְהֵם צוֹדְקִים בְּהֶחְלֵט, סְמֹךְ עָלַי.
אֲבָל לִי יֵשׁ דֶרֶךְ מִשֶׁלִי, יֵשׁ לִי.
כְּשֶׁאַחַד הַבַּחוּרִים נִתְקָע בְּצָרָה – אֶחָד שֶׁמַכִּיר אותִי, אֲנִי מִתְכַּוֵן, – הוּא לֹא יַמְשִׁיךְ לִחְיוֹת בְּעוֹלָם אֶחָד עִם ג’וֹן הָאָרֹךְ.
הָיוּ כָּאֵלֶה שֶׁפָּחֲדוּ מִפְּיוּ, וְהָיוּ אֲחֵרִים שֶׁפָּחֲדוּ מִפְלִינְט; ופְלִינְט בִּכְבוֹדוֹ וּבְעצְמוֹ פָּחַד מִמֶנִי.
הוּא פָּחַד – אֲבָל גַם הִתְגָאָה.
זֶה הָיָה הַצֶּוֶת הֲכִי קָשׁוּחַ עַל הַיָּם, שֶׁפְלִינְט פִּקֵד עָלָיו; הַשָּׂטָן בִּכְבוֹדוֹ וּבְעַצְמוֹ הָיָה פּוֹחֵד לְהַפְלִיג יַחַד אִתָּם.
זֶהוּ זֶה.
תַּאֲמִינוּ לִי, אֲנִי לֹא אוֹהֵב לְהִתְרַבְרֵב, וְאַתֶּם רוֹאִים בְּעַצְמְכֶם שֶׁאֲנִי אוֹהֵב לְבַלוֹת בְּחֶבְרָה; אֲבָל בַּיָּמִים שֶׁהָיִיתִי אַפְסְנַאי הַמִּלָּה ‘שְׁפַנִים’ לֹא נִשְׁמְעָה מֵעוֹלָם בֵּין הַפִּירָטִים שֶׁל פְלִינְט.
אָה, אַתֶּם יְכוֹלִים לִהְיוֹת בְּטוּחִים שֶׁכָּכָה בְּדִיוּק יִהְיֶה גַם בָּאֳנִיָּה שֶׁל ג’וֹן הָאָרֹךְ!”
“זֶהוּ וְעַכְשָׁו אֲנִי אַגִיד לְךָ,” אָמַר הַצָּעִיר, “הָעֵסֶק הַזֶּה לֹא כָּל-כָּךְ מָצָא חֵן בְּעֵינַי, עַד הַשִּׁיחָה הַזֹּאת אִתְּךָ, ג’ון.
הִנֵה, בּוֹא נִלְחַץ יָדַיִם.”
“אַתָּה בֶּאֱמֶת בָּחוּר אַמִיץ, וְגַם פִּקֵח,” עָנָה לוֹ סִילְבֶר, וְלָחַץ אֶת יָדוֹ בִּלְבָבִיוּת רַבָּה כָּל-כָּךְ, עַד שֶׁהֶחָבִית הִתְחִילָה מְרַקֶדֶת, “וּבַר-מַזָל מֻצְלָח יוֹתֵר מִמְךָ לֹא רָאִיתִי בְּכָל יְמֵי חַיַי.”
לְאַט לְאַט הִתְחַלְתִּי מֵבִין אֶת מַשְׁמָעוּתָם שֶׁל כַּמָּה מֻנָחִים שֶׁהִשְׁתַּמְשׁוּ בָּהֶם.
גֶ’נְטֶלְמֶן בַּעַל- מַזָל " הָיָה בִּלְשׁוֹנָם לֹא פָּחוֹת ולֹא יוֹתֵר, אֶלָא שׁוֹדֵד-יָם פָּשׁוּט; וְהַמַּעֲמָד הַקָּצָר שֶׁאֲנִי הֶאֱזַנְתִּי לוֹ בִּגְנֵבָה הָיָה, פָּשׁוּט, צֵיד-נַפְשׁוֹ שֶׁל אַחַד הַמַּלָחִים הַהֲגוּנִים — אוּלַי הָאַחֲרוֹן — שֶׁנוֹתַר עַל הַסִּיפּוּן.
אַךְ בִּנְקֻדָה זוֹ זָכִיתִי לְקָרְטוֹב שֶׁל עִדוּד, שֶׁכֵּן סִילְבֶר הִשְׁמִיעַ שְׁרִיקָה קַלָה וְאָדָם שְׁלִישִׁי הִתְקָרֵב לַמָּקוֹם וְהִצְטָרֵף אֶל הַחֲבוּרָה.
“דִיק הוּא בְּסֵדֶר,” אָמַר סִילְבֶר.
“אָה, יָדַעְתִּי שֶׁדִיק יִהְיֶה בְּסֵדֶר,” הֵשִׁיב קוֹלוֹ שֶׁל יִשְׂרָאֵל הֶנְדְס, הַהַגַאי, הוּא לֹא טִפֵּשׁ, דִיק זֶה," אָמַר תּוֹךְ יְרִיקַת טַבַּק, אֲבָל תַּבִּיט אֵלַי, צְלִי-אֵשׁ, "הִמְשִׁיךְ, “זֶהוּ הַדָּבָר שֶׁאֲנִי רוֹצֶה לָדַעַת עַכְשָׁו; כַּמָּה זְמַן עוֹד נִצְטָרֵךְ לַעֲמֹד ולְחַכּוֹת כְּמוֹ תְּרָנִים מְזֻפּתִים? נִמְאַס לִי כְּבָר לִרְאוֹת אֶת הַפַּרְצוּף שֶׁל קֶפְּטְן סְמוֹלֶט; הוּא מְשַׁגֵעַ לִי אֶת הַנְּשָׁמָה, לַעֲזָאזֵל! מִתְחַשֵׁק לִי לְהִכּנֵס אֶל הַתָּא שֶׁלָהֶם, מִתְחַשֵׁק לִי לִטְעֹם מֵהַיַּיִן שֶׁלָהֶם, וּמֵהַחֲמוּצִים שֶׁלָהֶם, וּמֵהַכֹּל.”
“שְׁמַע, יִשְׂרָאֵל,” אָמַר סִילְבֶר, “הָרֹאשׁ שֶׁלְּךָ לֹא הָיָה אַף פַּעַם שָׁוֶה מַשֶׁהוּ, וְזֶה יָדוּע לִשְׁנֵינוּ.
אֲבָל בְּכָל-זֹאת נִדְמֶה לִי, שֶׁאַתָּה מְסֻגָל לְהַקְשִׁיב; עַל כָּל פָּנִים, הָאָזְנַיִם שֶׁלְּךָ הֵן דֵי גְדוֹלוֹת בִּשְׁבִיל זֶה.
עַכְשָׁו, תַּקְשִׁיב טוֹב לְמַה שֶׁאֲנִי אוֹמֵר: אַתָּה תַמְשִׁיךְ לִשְׁכַּב עַל הַקֶּרֶשׁ שֶׁלְּךָ, וְתַמְשִׁיךְ לְהָזִיעַ כְּמוֹ כֻּלָנוּ, וְתַמְשִׁיךְ לְדַבֵּר בְּשֶׁקֶט, וְלֹא תָּעֵז לְהִשְׁתַּכֵּר עַד שֶׁאֲנִי אֶתֵּן אֶת הַפְּקֻדָה.
וְכָכָה זֶה יִהְיֶה, יֶלֶד!”
“בֶּטַח, מִי אוֹמֵר שֶׁלֹא מִי?” נָהַם הַהַגַאי, כָּל מַה שֶׁשָּׁאַלתִּי זֶה – מָתַי? זֶה מַה שֶׁאֲנִי רוֹצֶה לָדַעַת."
“מָתַי, לַעֲזָאזֵל!” שָׁאַג סִילְבֶר, “טוֹב, אִם אַתָּה דַוְקָא רוֹצֶה לָדַעַת, אֲנִי אַגִיד לְךָ מָתַי.
בָּרֶגַע הֲכִי אַחֲרוֹן שֶׁיִהְיֶה מַתְאִים לִי; זֶהוּ מָתַי.
הַמַּזָל הֵבִיא לָנוּ קֶפְּטְן סוּג אָלֶ”ף, סְמוֹלֶט, וְהוּא מֵשִׁיט בִּשׁבִילֵנוּ אֶת הָאֳנִיָּה הַחֲתִיכִית הַזֹּאת.
וּבַתָּא שֶׁלָהֶם יוֹשְׁבִים הַדּוֹקְטוֹר וְהָאָצִיל עִם הַמַּפָּה וְהַכֹּל – ואֵין לִי מֻשָׂג אֵיפֹה הִיא נִמְצֵאת, נָכוֹן? וְאַתָּה לֹא יוֹדֵע יוֹתֵר מִמֶנִי נָכוֹן? אָז מַה שֶׁיֵשׁ לִי לְהַגִיד הוּא, שֶׁהַדּוֹקְטוֹר וְהָאָצִיל יִמְצְאוּ אֶת הַסְּחוֹרָה, וְיַעַזְרוּ לָנוּ לְהַעֲלוֹת אוֹתָהּ עַל הָאֳנִיָּה, שֶׁכָּכָה יִהְיֶה לִי טוֹב – וְאָז נִרְאֶה.
אִלוּ יָכֹלְתִּי לִסְמֹךְ עַל כֻּלְכֶם, בְּנֵי-נַעֲוַת-הַמַּרְדוּת שֶׁלִי, הָיִיתִי אֲפִלוּ נוֹתֵן לְקֶפְּטְן סְמוֹלֶט שֶׁיָּשִׁיט לָנוּ אֶת הָאֳנִיָּה חֲצִי-דֶרֶךְ הַבַּיְתָה, לִפְנֵי שֶׁאֶתֵּן אֶת הַפְּקֻדָה."
" אֲבָל לָמָה? הֲלֹא כֻּלָנוּ כָּאן יַמָאִים, עַד כַּמָּה שֶׁיָּדוּעַ לִי." אָמַר דִיק.
“כֻּלָנוּ כָּאן דַיָרֵי מְדור-הַמַּלָחִים, זֶה מַה שֶׁרָצִיתָ לְהַגִיד,” עָקַץ אוֹתוֹ סִילְבֶר.
" אַתֶּם יְכוֹלִים אוּלַי לְהַפְעִיל אֳנִיָּה, אֲבָל מִי יִנַוֵט לָנוּ אוֹתָהּ? בַּשֶּׁטַח הַזֶּה כֻּלְכֶם תִּדָפְקוּ, רַבּוֹתַי, מֵהָרִאשׁוֹן עַד הָאַחֲרוֹן.
אִלוּ זֶה הָיָה תָּלוּי בִּי, הָיִיתִי מְחַכֶּה עַד שֶׁסְמוֹלֶט יָבִיא אוֹתָנוּ כַּמָּה שֶׁקָרוֹב יוֹתֵר לַנָּמָל; וְאָז הָיִינוּ נִפְטָרִים מִכָּל-מִינֵי טָעֻיוֹת מְטֻפָּשׁוֹת וּמֵהַסַּכָּנָה לִחְיוֹת עַל כַּפִּית-מַיִם לְיוֹם.
אֲבָל אֲנִי יוֹדֵע עִם מִי יֵשׁ לִי עֵסֶק; הֲלֹא אֲנִי מַכִּיר אֶתְכֶם לֹא מֵהַיּוֹם.
אֲנִי אֶגְמֹר אִתָּם עַל הָאִי, בָּרֶגַע שֶׁהַסְּחוֹרָה תִּמָצֵא עַל הַסִּפּוּן, וְזֶה דֵי עָצוּב.
אֲבָל הַבֶּן-אָדָם שָׂמֵחַ רַק כְּשֶׁהוּא שִׁכּוֹר.
אֲנִי נַעֲשֶׂה חוֹלֶה, לַעֲזָאזֵל, רַק מֵהַמַּחֲשָׁבָה שֶׁיָּצָא לִי לְהַפְלִיג עִם פַּרְצוּפִים כְּמוֹכֶם."
“דַי, ג’וֹן תֵּרָגַע,” קָרָא יִשְׂרָאֵל הֶנְדְס, “מִי בִּכְלָל מְנַסֶה לְדַבֵּר נֶגְדְךָ?”
אַח, כַּמָּה אֳנִיוֹת רָאִיתִי, לְדַעְתְּכֶם, עִם הַחַרְטוֹם לְמַטָּה? וְכַמָה בַּחוּרִים מֻכְשָׁרִים רָאִיתִי מִתְיַבְּשִׁים בַּשֶּׁמֶשׁ עַל תֹּרֶן-הַתְּלִיָה? הָא? הִצְטַעֵק סִילְבֶר, “וְכָל זֶה בִּגְלַל אוֹתָהּ תַּאֲוָה — לַעֲשׂות הַכֹּל מַהֵר, מַהֵר, שְׁמַעְתֶּם? אֲנִי יָצָא לִי לִרְאוֹת כַּמָּה דְבַרִים מְעַנְיְנִים בַּיָּם, יָצָא לִי.
אִם רַק תַּצְלִיחוּ לְמַלֵא כְּהֹגֶן אֶת הַתַּפְקִיד שֶׁלָכֶם, עוֹד תִּסְעוּ אֶצְלִי בְּכִרְכָּרוֹת, עוֹד תִּסְעוּ.
אֲבָל לֹא, לֹא אַתֶּם! אֲנִי מַכִּיר אֶתְכֶם.
מָחָר אַתֶּם תְּמַלְאוּ אֶת הַגַּרְגֶרֶת שֶׁלָכֶם בְּרוּם ותֵלְכוּ לַעֲזָאזֵל.”
“כֻּלָנוּ יוֹדְעִים כַּמָּה אַתָּה מֻכְשָׁר, ג’וֹן,” אָמַר יִשְׂרָאֵל הֶנְדְס, אֲבָל אֲנִי מַכִּיר עוֹד אֲחָדִים, שֶׁמְסֻגָלִים לְנַוֵט לֹא יוֹתֵר גָרוּע מִמְךָ.
אֲבָל הֵם גַם אָהֲבוּ לַעֲשׂוֹת חַיִים.
הֵם לֹא חִפְּשׂוּ מִי-יוֹדֵע-מָה, אֲבָל הֵם רָצוּ קְצָת לִשְׂמֹח, כְּמוֹ כָּל אֶחָד אַחֵר."
“כָּכָה?” אָמַר סִילְבֶר, "יֹפִי, אֲבָל אֵיפֹה הֵם עַכְשָׁו? פְּיוּ הָיָה אֶחָד מֵהֶם, וְהוּא מֵת בְּתוֹר קַבְּצָן.
פְלִינְט הָיָה, וְהוּא מֵת בְּסַוָנָה מָלֵא רוּם.
הֵם הָיוּ אֲנָשִׁים אֶחָד אֶחָד, הֵם הָיוּ.
אֲבָל אֵיפֹה הֵם עַכְשָׁו?
" אֲבָל רֶגַע," שָׁאַל דִיק, “אַחֲרֵי שֶׁנוֹצִיא מֵהֶם אֶת הָרוּחַ, מַה נַעֲשֶׂה אִתָּם, לְמָשָׁל?”
“הִנֵה לָכֶם גֶבֶר לָעִנְיָן!” קָרָא הַטַּבָּח בְּהַעֲרָצָה, לָזֶה אֲנִי קוֹרֵא שֵׂכֶל.
טוֹב, מָה אַתָּה הָיִיתָ עוֹשֶׂה? מַשְׁאִיר אוֹתָם עַל הַחוֹף בְּתוֹר נְטוּשִׁים? זֹאת הָיְתָה הַשִּׁיטָה שֶׁל אִנְגְלֶנְד.
אוֹ אוּלַי עוֹשֶׂה מֵהֶם קצִיצוֹת? זֹאת הָיְתָה הַשִּׁיטָה שֶׁל פְלִינְט, אוֹ שֶׁל בִּילִי בּוֹנְס."
“בִּילִי נָהַג תָּמִיד כָּכָה,” אָמַר יִשְׂרָאֵל הֶנְדְס, “אֲנָשִׁים מֵתִים לֹא נוֹשְׁכִים, זֹאת הָיְתָה הַסִּיסְמָה שֶׁלו.
וְאֵיפֹה הוּא עַכְשָׁו? מֵת כְּמוֹ כֻּלָם.”
“כָּכָה זֶה,” אָמַר סִילְבֶר, “דֶרֶךְ כָּל בָּשָׂר.
אֲבָל תַּקְשִׁיבוּ לִי עַכְשָׁו.
אֲנִי בֶּן-אָדָם נוֹחַ, אֲנִי, עִם נְשָמָה שֶׁל גֶ’נְטֶלְמֶן; אֲבָל הַפַּעַם זֶהוּ עִנְיָן רְצִינִי.
עֵסֶק זֶה עֵסֶק, בַּחוּרִים, וַאֲנִי בְּעַד זֶה שֶׁיָּמוּתוּ.
כְּשֶׁאֵשֵׁב לִי בְּבֵית הַלּוֹרְדִים, וְאֶסַע בְּכִרְכָּרָה, אֵין לִי שׁוּם חֵשֶׁק שֶׁאֶחָד מֵאֵלֶה הָאִנְטֶלִיגֶנְטִים שֶׁיוֹשְׁבִים עַכְשָׁו בַּתָּא יַעֲשֶׂה לִי הַפְתָּעָה וְיוֹפִיעַ מוּלִי פִּתְאֹם כְּמוֹ אֵיזֶה שֵׁד שֶׁצָץ מִתּוֹךְ הָאֲדָמָה.
אָז אֲנִי אוֹמֵר – לְחַכּוֹת, אֲבָל כְּשֶׁהַזְּמַן הַמַּתְאִים מַגִיעַ – לְהַכּוֹת, וּבְלִי רַחֲמִים!”
“ג’וֹן,” הֵרִיע הַהַגַאי, " אַתָּה גֶבֶר אֲמִתִּי!"
" אַתָּה תַּגִיד אֶת זֶה, יִשְׂרָאֵל, כְּשֶׁהַכֹּל יִגָמֵר," אָמַר סִילְבֶר, “וְרַק דָבָר אֶחָד אֲנִי מְבַקֵשׁ לְעַצְמִי – אֲנִי מְבַקֵשׁ אֶת טְרִילוֹנֵי.
בִּשְׁתֵּי הַיָּדַיִם הָאֵלֶה אֶקְטֹף אֶת רֹאשׁ-הָעֵגֶל שֶׁלוֹ מִן הַצַּוָאר.
דִיק!” קָרָא פִּתְאֹם בְּשִׁנוּי קוֹל, “תִּהְיֶה יֶלֶד טוֹב וּקְפֹץ וְתָבִיא לִי תַּפּוּחַ, לְהַרְטִיב אֶת הַגָּרוֹן.”
אַתֶּם יְכוֹלִים לְתָאֵר לְעַצְמְכֶם אֵיזֶה פַּחַד נוֹרָא יָרַד עָלַי.
הָיִיתִי מוּכָן לִקְפֹּץ הַחוּצָה וְלִבְרֹחַ, אַךְ לֹא מָצָאתִי אֶת הַכֹּחַ לְכָךְ.
אֶבְרֵי גוּפִי לֹא נִשְׁמְעוּ לִי.
שָׁמַעְתִּי אֶת דִיק מִתְרוֹמֵם, וְאַחַר-כָּךְ מִישֶׁהוּ עָצַר בּוֹ כַּנִּרְאֶה, וְקוֹלוֹ שֶל הֶנְדְס דִבֵּר:
“אוּף, תַּפְסִיק אֶת זֶה! לָמָה לְךָ לִמְצֹץ מֵהַטִּנֹפֶת שֶׁל הֶחָבִית הַזֹּאת, ג’וֹן? בּוֹאוּ נָרִים כּוֹסִית שֶׁל רוּם!”
“דִיק,” אָמַר סִילְבֶר, “אֲנִי סוֹמֵךְ עָלֶיךָ.
עַל הַחֲבִיֹנֶת עוֹמֵד מַד-נוֹזְלִים, הִנֵה, תְּפֹס אֶת הַמַּפְתֵּחַ, מַלֵא אֶת הַמְּשׂוּרָה וְתָבִיא אוֹתָה הֵנָה.”
מְבֹהָל כְּכָל שֶׁהָיִיתִי, הֲבִינוֹתִי בְּאוֹתוֹ רֶגַע, כִּי בְּדֶרֶךְ זוֹ מַמָשׁ הִשִׂיג הַחוֹבֵל אֶרוֹאוּ אֶת הַמַּשְׁקֶה, שֶׁהֵחִיש אֶת קִצוֹ.
לְאַחַר שֶׁדִיק נִפְנָה לְדַרְכּוֹ לָחַשׁ יִשְׂרָאֵל הֶנְדְס מַשֶׁהוּ בְּאָזְנוֹ שֶׁל סִילְבֶר.
לֹא הִצְלַחְתִּי לִקְלֹט אֶלָא מִלָּה אוֹ שְׁתַּיִם מִן הַנֶּאֱמָר, וּבְכָל-זֹאת הָיוּ בֵּינֵיהֶן גַם דְבָרִים שֶׁל חֲשִׁיבוּת; שֶׁכֵּן בֵּין שְׁאָר הָרְסִיסִים.
שֶׁנָּסַבּוּ עַל מְזִמַת הַמֶּרֶד, הִגִיעַ לְאָזְנַי גַם מִשְׁפָּט שָׁלֵם זֶה: “אַף אֶחָד מֵאֵלֶה לֹא יִצְטָרֵף”.
וּבְכֵן הָיוּ בְּכָל-זֹאת כַּמָּה אֲנָשִׁים נֶאֱמָנִים עַל הַסִּפּוּן.
לְאַחַר שֶׁדִיק חָזַר, נָטְלוּ הַשְּׁלשָׁה, בָּזֶה אַחַר זֶה, אֶת הַגָּבִיעַ בִּידֵיהֶם וְהַכֹּל פָּתְחוּ בִּלְגִימָה; הָאֶחָד שָׁתָה “לְחַיֵי הַמַּזָל שֶׁלָנוּ”; שֵׁנִי – “לְחַיֵי פְלִינְט וְהַסְּחוֹרָה שֶׁלוֹ” וְסִילְבֶר עַצְמוֹ אָמַר בְּקוֹל מִזְדַמֵר: “לְחַיֵי עַצְמֵנוּ, שֶׁנָּרִים הַמִּפְרָשׂ – וְנָשִׂים אֶת הַיָּד עַל אוֹצָר וְעַל פְּרָס”
בְּרֶגַע זֶה מַמָשׁ נָפַל עָלַי אוֹר חִוֵר; וּכְשֶׁהֵרַמְתִּי אֶת רֹאשִׁי גִלִיתִי כִּי הַיָּרֵחַ עָלָה וְשָׁפַךְ אֶת נֹגַהּ-הַכֶּסֶף שֶׁלוֹ עַל שׁוּלָיו הַגְּבוֹהִים שֶׁל הַמִּפְרָשׂ הַקִּדְמִי.
וְכִמְעַט בְּאוֹתָה שְׁנִיָּה מַמָשׁ הִדְהֵד קוֹל נִרְגָשׁ מִמְרוֹמֵי הַמִּצְפֶּה:
" הֵי הוֹ — יַבָּשָׁה!"
12.
מוֹעֶצֶת הַמִּלְחָמָה
הֲמֻלָה סוֹאֶנֶת שֶׁל רַגְלַיִם רָצוֹת מִלְאָה אֶת הַסִּפּוּן.
שָׁמַעְתִּי אֲנָשִׁים פּוֹרְצִים הַחוּצָה מִן הַתָּאִים וּמִמְדוֹר-הַמַּלָחִים; וְאָז חָמַקְתִּי בִּמְהִירוּת רַבָּה מִתּוֹךְ הֶחָבִית, צָלַלְתִּי אֶל מֵאֲחוֹרֵי הַמִּפְרָשׂ הַקִּדְמִי, דָהַרְתִּי לְעֵבֶר הַיַּרְכָתַיִם וְעָלִיתִי אֶל הַסִּפּוּן הַפָּתוּחַ בְּדִיוּק בְּאוֹתוֹ רֶגַע, שֶׁבּוֹ יָצְאוּ הַנְטֶר וד"ר לִיבְסִי מִן הַתָּא בְּדַרְכָּם אֶל לְחִי-הַחַרְטוֹם.
הַמַּלָחִים כֻּלָם כְּבָר נֶאֶסְפוּ שָׁם.
רְצוּעָה שֶׁל עֲרָפֶל הִתְרוֹמְמָה סָבִיב בַּד בְּבַד עִם הוֹפָעָתוֹ שֶׁל הַיָּרֵחַ.
מִדְרוֹם-מַעֲרָב לָנוּ, בְּמֶרְחַק שְׁלֹשָׁה קִילוֹמֶטְרִים רָאִינוּ שְׁתֵּי גְבָעוֹת נְמוּכוֹת, וּמֵאֲחוֹרֵי אַחַת מֵהֶן הִתְרוֹמְמָה גִבְעָה שְׁלִישִׁית, גְבוֹהָה יוֹתֵר, שֶׁפִּסְגָתָהּ הָיְתָה עֲדַיִן לוּטָה בָּעֲרָפֶל.
כָּל הַשָּׁלשׁ הָיוּ גְבָעוֹת מְחֻדָדוֹת, דְמוּיוֹת חָרוּט.
רָאִיתִי כָּל זֹאת כְּמִתּוֹךְ חֲלוֹם, שֶׁכֵּן לֹא הִסְפַּקְתִּי עֲדַיִן לְהִתְאוֹשֵׁשׁ מִן הָאֵימָה הַנּוֹרָאָה שֶׁמִּלְאָה אוֹתִי זֶה עַתָּה.
וְאָז שָׁמַעְתִּי אֶת קוֹלוֹ שֶל קַפִּיטַן סְמוֹלֶט מַשְׁמִיעַ פְּקֻדוֹת.
הַ"הִסְפַּנְיוֹלָה " נָעָה לְאִטָהּ בָּרוּחַ, בִּמְגַמָה לַחֲלֹף עַל פְּנֵי הָאִי מִצִדוֹ הַמִּזְרָחִי.
וְעַכְשָׁו, רַבּוֹתַי," אָמַר הַקְּבַרְנִיט מִשֶׁהַכֹּל הִצְטוֹפְפוּ מוּלוֹ, “הַאִם מִישֶׁהוּ מִכֶּם רָאָה לִפְנֵי כֵן אֶת הָאִי הַזֶּה?”
“אֲנִי רָאִיתִי אוֹתוֹ, אֲדוֹנִי,” אָמַר סִילְבֶר, הֵבֵאתִי מִמֶנוּ מַיִם לָאֳנִית-סוֹחֵר, שֶׁהָיִיתִי הַטַּבָּח שֶׁלָהּ."
“אִם אֵינֶנִי טוֹעֶה, הַמַּעֲגָן נִמְצָא בְּצַד דָרוֹם, מֵאֲחוֹרֵי אִי קְטַנְטַן,” הֵעִיר הַקְּבַרְנִיט.
“נָכוֹן מְאֹד.
הַשֵּׁם שֶׁלוֹ אִי-הַשְּׁלָדִים.
הוּא הָיָה פַּעַם מְקוֹם-מַחֲבוֹא חָשׁוּב שֶׁל הַפִּירָטִים, וּמַלָח אֶחָד שֶׁהָיָה אִתָּנוּ בַּסְּפִינָה יָדַע אֶת כָּל הַשֵּׁמוֹת שֶׁלוֹ.
הַגִּבְעָה שֶׁמִּצָפוֹן נִקְרֵאת גִבְעַת הַתֹּרֶן הַקִּדְמִי.
יֵשׁ שָׁם שָׁלֹשׁ גְבָעוֹת, עֲרוּכוֹת מִצָפוֹן לְדָרוֹם – קִדְמִית, רָאשִׁית וּמְאַסֵף, אֲדוֹנִי.
אֲבָל לָרָאשִׁית – זֹאת הַגְּבוֹהָה הָעֲטוּפָה בְּעָנָן – לָה קוֹרְאִים בְּדֶרֶךְ כְּלָל גִבְעַת-הַמִּשְׁקֶפֶת, כִּי מִמֶנָה נָהֲגוּ לְהַשְׁקִיף אֶל הַיָּם כְּשֶׁהָאֳנִיָּה עָבְרָה טִפּוּל בַּמַּעֲגָן.
זֶהוּ הַמָּקוֹם, שֶׁבּוֹ הַשּׁוֹדְדִים נִקוּ אֶת הָאֳנִיוֹת שֶׁשָּׁדְדוּ, אֲדוֹנִי, סְלִיחָה עַל הַבִּטוּי.”
יֵשׁ לִי כָּאן מַפָּה," אָמַר קַפִּיטַן סְמוֹלֶט," בּוֹא וְתִרְאֶה אִם זֶהוּ הַמָּקוֹם."
עֵינָיו שֶׁל ג’וֹן בָּעֲרוּ בְּאֵשׁ זָרָה מִשֶׁנָּטַל בְּיָדוֹ אֶת הַמַּפָּה; אַךְ מִשֶׁרָאִיתִי אֶת הַגִּלָיוֹן הֶחָדָשׁ יָדַעְתִּי כִּי נְכוֹנה לוֹ אַכְזָבָה מָרָה.
לֹא הָיְתָה זוֹ הַמַּפָּה שֶׁמָצָאנוּ בָּאַרְגָז שֶׁל בִּילִי בּוֹנְס, אֶלָא הֶעְתֵּק מְדֻיָק שֶׁלָהּ, בּוֹ נִכְלְלוּ כָּל הַפְּרָטִים כֻּלָם – שֵׁמוֹת, קַוֵי אֹרֵךְ וָרֹחַב, צִיוּנֵי גֹבַה וָעֹמֶק – זוּלַת הַצְּלָבִים הָאֲדֻמִים וְהַפְּרָטִים הַכְּתוּבִים.
מָרָה כְּכָל שֶׁהָיְתָה אַכְזָבָתוֹ, הִצְלִיח סִילְבֶר לְהַסְתִּירָה מֵעֵינֵינוּ.
“כֵּן, אֲדוֹנִי,” אָמַר, “זֶהוּ הַמָּקוֹם, לְלֹא סָפֵק, וְהוּא מְצֻיָר כָּאן בְּאֹפֶן יוֹצֵא מֵהַכְּלָל.
מְעַנְיֵן, מִי צִיֵר אֶת זֶה? הַפִּירָטִים הָיו בּוּרִים גְדוֹלִים, עַד כַּמָּה שֶׁידוּעַ לִי.
הוֹ, הִנֵה: ‘מַעֲגַן הַקַּפִּיטַן קִיד’ – זֶהוּ בְּדִיוּק הַשֵּׁם, שֶׁהַחוֹבֵל שֶׁלָנוּ קָרָא לַמָּקוֹם.
יֵשׁ פֹּה זֶרֶם חָזָק בְכִווּן דָרוֹם, וְאַחַר-כָּךְ צָפוֹנָה, בְּמַעֲלֵה הַחוֹף הַמַּעֲרָבִי.
עָשִׂיתָ בְּחָכְמָה, אֲדוֹנִי,” הוֹסִיף וְאָמַר, “שֶׁהִתְחַשַׁבְתָּ בָּרוּחוֹת וּבְמֶזֶג-הָאֲוִיר.
עַל כָּל פָּנִים, אִם אַתָּה בֶּאֱמֶת מִתְכַּוֵן לְהִכָּנֵס וְלַעֲגֹן כָּאן, אֵין מָקוֹם יוֹתֵר מַתְאִים מִזֶה בְּכָל הַחוֹפִים הָאֵלֶה.”
רַב תּוֹדוֹת, בֶּן-אָדָם," אָמַר קַפִּיטַן סְמוֹלֶט, " אַחַר-כָּךְ אֲבַקֵשׁ מִמְךָ לְהוֹשִׁיט לָנוּ עֶזְרָה.
אַתָּה רַשַׁאי לָלֶכֶת."
הֻפְתַעְתִּי לְמַרְאֵה קֹר-הָרוּחַ, שֶׁהִפְגִין סִילְבֶר בְּשָׁעָה שֶׁגִלָה אֶת יְדִיעוֹתָיו עַל הָאִי.
וְעָלַי לְהוֹדוֹת גַם שֶׁפָּחַדְתִּי מְעַט, בְּשָעָה שֶׁרָאִיתִי אוֹתוֹ מִתְקָרֵב אֵלַי, בָּרוּר, שֶׁהוּא לֹא יָדַע כְּלָל כִּי שָׁמַעְתִּי בִּגְנֵבָה אֶת דְבָרָיו מִתּוֹךְ חָבִית-הַתַּפּוּחִים, אֲבָל נִתְמַלֵאתִי אֵימָה כֹּה רַבָּה מִלִבּוֹ הָאַכְזָר, מִצְבִיעוּתוֹ וּמֵעָצְמָתוֹ, עַד שֶׁרַק בְּקֹשִי הִצְלַחְתִּי לְהַסְתִּיר רֶטֶט שֶׁעָבַר בְּגוּפִי, בְּשָׁעָה שֶׁהִנִיחַ אֶת כַּף-יָדוֹ עַל זְרוֹעִי.
" זֶהוּ " אָמַר לִי, זֶהוּ מָקוֹם חָמוּד מְאֹד, הָאִי הַזֶּה, מָקוֹם חָמוּד בִּשְׁבִיל נַעַר כָּמוֹךָ לְבַקֵר בּוֹ.
אַתָּה תִּשְׂחֶה כָּאן, וּתְטַפֵּס עַל עֵצִים, וְתִרְדֹף אַחֲרֵי עִזֵי-בָּר, וּמַה לֹא; וּתְטַפֵּס עַל הַגְּבָעוֹת הָאֵלֶה כְּמוֹ עֵז-בָּר.
שְׁמַע, הַמַּחֲשָׁבוֹת הָאֵלֶה עוֹשׂוֹת אוֹתִי עַצְמִי יוֹתֵר צָעִיר.
כִּמְעַט שֶׁשָּׁכַחְתִּי אֶת רֶגֶל-הָעֵץ שֶׁלִי, כִּמְעַט.
זֶהוּ דָבָר גָדוֹל לִהְיוֹת צָעִיר, עִם עֶשֶׂר אֶצְבָּעוֹת עַל כָּל כַּף-רֶגֶל, תַּאֲמִין לִי.
אִם יִתְחַשֵׁק לְךָ לְסַיֵר קְצָת בָּאִי הַזֶּה, רַק תַּגִיד לְג’וֹן הָאָרֹךְ וְהוּא יָכִין לְךָ צֵידָה הֲגוּנָה לַדֶּרֶךְ."
וּבְחָבְטוֹ עַל כְּתֵפִי חֲבָטָה שֶׁל יְדִידוּת נִפְנָה מִמֶנִי וְדִדָה לְדַרְכּוֹ.
שָׁעָה קַלָה עָמְדוּ הַקְּבַרְנִיט, הָאָצִיל וְד“ר לִיבְסִי וְשׂוֹחֲחוּ בֵּינֵיהֶם; וְכָל כַּמָּה שֶׁהִשְׁתּוֹקַקְתִּי לְהַשְׁמִיעַ בְּאָזְנֵיהֶם אֶת סִפּוּרִי, לֹא הֵעַזְתִּי לְהַפְרִיע לָהֶם בְּגָלוּי.
בְּעוֹד אֲנִי מְחַפֵּשׂ אֲמַתְלָה נְאוֹתָה לַעֲשׂוֹת זֹאת, קָרָא לִי ד”ר לִיבְסִי אֵלָיו; הוּא שָׁכַח אֶת מִקְטַרְתּוֹ בַּתָּא וּבִקֵשׁ מִמֶנִי לַהֲבִיאָהּ לוֹ; אַךְ בְּרֶגַע שֶׁנִּמְצֵאתִי לְיָדוֹ, אָמַרְתִּי בִּמְהִירוּת וּבְקוֹל נָמוּךְ: “שְׁמַע דוֹקְטוֹר, אֱמֹר לַקַּפִּיטָן וְלָאָצִיל שֶׁיֵרְדוּ אִתְּךָ לַתָּא, וְאַחַר-כָּךְ תִּמְצָא אֵיזוֹ סִבָּה לִקְרֹא גַם לִי.
יֵשׁ לִי חֲדָשׁוֹת נוֹרָאוֹת.”
הָרוֹפֵא שִׁנָה בִּמְעַט אֶת הַבָּעַת-פָּנָיו, אַךְ בָּרֶגַע הַבָּא כְּבָר הָיָה שׁוּב הוּא עַצְמוֹ.
“תּוֹדָה גִ’ים,” אָמַר בְּקוֹל רָם, “זֶה כָּל מַה שֶׁרָצִיתִי לָדַעַת.”
וְאַחֲרֵי שֶׁשָּׁמַע, כִּבְיָכוֹל, אֶת הַתְּשׁוּבָה לִשְׁאֵלָתוֹ, חָזַר וְהִצְטָרֵף אֶל הַשְּׁנַיִם.
הֵם שׂוֹחֲחוּ בֵּינֵיהֶם קַלוֹת, וְאַף-עַל-פִּי שֶׁאִיש מֵהֶם לֹא הֵרִים אֶת קוֹלוֹ, אוֹ הִשְׁמִיע שְׁרִיקָה, הָיָה בָּרוּר כִּי ד"ר לִיבְסִי מָסַר לָהֶם אֶת בַּקָשָׁתִי; שֶׁכֵּן כַּעֲבוֹר רֶגַע רָאִיתִי אֶת הַקְּבַרְנִיט מְצַוֶה מַשֶׁהוּ עַל אִיוֹב אֶנְדֶרְסוֹן, וְהַצֶּוֶת כֻּלוֹ נֶאֱסַף עַל הַסִּפּוּן.
“ובְכֵן, בַּחוּרִים,” אָמַר קַפִּיטַן סְמוֹלֶט, “יֵשׁ לִי הוֹדָעָה לִמְסֹר לָכֶם.
הָאִי הַזֶּה שֶׁאַתֶּם רוֹאִים הוּא הַמָּקוֹם שֶׁאֵלָיו בִּקַשְׁנוּ לְהַפְלִיג.
מַר טְרִילוֹנֵי, שֶׁהוּא כַּיָּדוּעַ לְכֻלָנוּ אָדָם נָדִיב עַד מְאֹד, שָׁאַל אוֹתִי כָּרֶגַע דָבָר אֶחָד אוֹ שְׁנַיִם, וַאֲנִי יָכֹלְתִּי לוֹמַר לוֹ לְלֹא הִסוּס, שֶׁכָּל אָדָם וְאָדָם בָּאֳנִיָּה הַזֹּאת מִלֵא אֶת חוֹבוֹתָיו בַּצּוּרָה הַטּוֹבָה בְּיוֹתֵר שֶׁיָּכֹלְתִּי לְהַעֲלוֹת עַל הַדַּעַת.
עַל כֵן יוֹרְדִים אֲנַחְנוּ עַכְשָׁו – הוּא, אֲנִי וְד”ר לִיבְסִי – לִשְׁתּוֹת לְחַיֵיכֶם וְלִבְרִיאוּתְכֶם; וְגַם כָּל אֶחָד וְאֶחָד מִכֶּם יְקַבֵּל גְרוֹג לִשְׁתּוֹת לְחַיֵינוּ וְלִבְרִיאוּתֵנוּ.
וְעַכְשָׁו אֹמַר לָכֶם מָה אֲנִי חוֹשֵׁב עַל- כָּךְ: אֲנִי חוֹשֵׁב שֶׁזֶהוּ דָבָר הָגוּן וְנָאֶה.
וְאִם גַם אַתֶּם חוֹשְׁבִים כָּמוֹנִי – הָבָה נִשְׁמַע אֶתְכֶם מַרְבִּיצִים הֵידָד יַמִי לַגֶ’נְטֶלְמֶן שֶׁיָּזַם זֹאת!"
הַתְּרוּעָה הִדְהֲדָה, כַּמּוּבָן; וְהִיא הִדְהֲדָה בִּלְבָבִיוֹּת רַבָּה כָּל-כָּךְ, עַד שֶׁקָשֶׁה הָיָה לִי לְהַאֲמִין כִי יָצְאָה מִפִּיוֹתֵיהֶם שֶׁל אוֹתָם אֲנָשִׁים, הַזּוֹמְמִים לִרְצֹחַ אוֹתָנוּ נָפֶשׁ.
“הֵידָד אֶחָד נוֹסָף לְקֶפְּטְן סְמוֹלֶט!” צָעַק סִילְבֶר בְּרֶגַע שֶׁהַתְּרוּעָה הַקּוֹדֶמֶת גָוְעָה.
וְגַם תְרוּעָה זוֹ הִדְהֲדָה מִכָּל פֶּה וְגָרוֹן.
לְאַחַר רֶגַע יָרְדוּ הַשְּׁלשָׁה אֶל תָּאָם, וּמִקֵץ רֶגַע נוֹסָף הִגִיעַ שָׁלִיחַ וּבְפִיו הַזְמָנָה אֶל גִ’ים הוֹקִינְס לָרֶדֶת אֶל הַתָּא.
מָצָאתִי אֶת שְׁלָשְׁתָּם יְשׁוּבִים מִסָבִיב לַשֻּׁלְחָן, בַּקְבּוּק-יַיִן וְקַעֲרַת צִמוּקִים לִפְנֵיהֶם.
הָרוֹפֵא הֶעֱלָה עָשָׁן מִמִקְטַרְתּוֹ, בְּעוֹד הַפֵּאָה הַנָּכְרִית עַל אַחַת מִבִּרְכָּיו – סִימָן מֻבְהָק כִּי רוּחוֹ נִסְעֶרֶת עָלָיו.
הַחַלּוֹן הָיָה פָּתוּחַ, שֶׁכֵּן הָיָה זֶה לַיְלָה חַם, וְיָכֹלְתִּי לִרְאוֹת אֶת הַיָּרֵח מֵטִיל אֶת אוֹרוֹ עַל הַשֹּׁבֶל שֶׁהוֹתִירָה אַחֲרֶיהָ הָאֳנִיָּה בַּיָּם.
“ובְכֵן, הוֹקִינְס,” פָּנָה אֵלַי טְרִילוֹנֵי, “יֵשׁ לְךָ מַשֶׁהוּ לוֹמַר לָנוּ.
דַבֵּר וְנִשְׁמַע!”
עָשִׂיתִי כַּאֲשֶׁר נִתְבַּקַשְׁתִּי וְסִפַּרְתִּי בְּקִצוּר רַב כְּכָל הָאֶפְשָׁר אֶת פְּרָטֵי הַשִּׂיחָה, שֶׁנִּהֵל סִילְבֶר עִם אֲנָשָׁיו.
אִישׁ מִבֵּין הַשְּׁלשָׁה לֹא שִסַע אֶת דְבָרַי וְהַכֹּל האֱזִינוּ לִי בִּדְמָמָה.
“גִ’ים,” אָמַר ד“ר לִיבְסִי לְאַחַר שֶׁסִיַמְתִּי, שֵׁב כָּאן.”
הֵם הוֹשִׁיבוּ אוֹתִי לְצִדָם, עַל-יַד הַשֻּׁלְחָן, מָזְגוּ לִי כּוֹסִית-יַיִן וּמִלְאוּ אֶת כַּפּוֹת-יָדַי בְּצִמוּקִים; וּשְׁלשְׁתָּם, בָּזֶה אַחַר זֶה, שָׁתוּ לְחַיַי, לְמַזָלִי וּלְאֹמֶץ-לִבִּי.
“וּבְכֵן קַפִּיטַן,” אָמַר טְרִילוֹנֵי, " אַתָּה צָדַקְתָּ וַאֲנִי טָעִיתִי.
הִתְנַהַגְתִּי כְּמוֹ חֲמוֹר וַאֲנִי מַמְתִּין לִפְקֻדוֹתֶיךָ."
“לֹא הָיִיתָ חֲמוֹר יוֹתֵר גָדוֹל מִמֶנִי, אֲדוֹנִי,” הֵשִׁיב הַקְּבַרְנִיט, “מֵעוֹלָם לֹא שָׁמַעתִּי עַל צֶוֶת, שֶׁתִּכְנֵן מֶרֶד וְגִלָה אֶת כַּוָנוֹתָיו מֵרֹאשׁ.
כָּל אָדָם, שֶׁעֵינַיִם בְּרֹאשׁוֹ, הָיָה נוֹקֵט צְעָדִים לְקַדֵם אֶת פְּנֵי הָרָעָה.
אֲבָל הַצֶּוֶת הַזֶּה,” הוֹסִיף, “הִצְלִיחַ לְסַדֵר אוֹתִי.”
“בִּרְשׁוּתְךָ, קַפִּיטַן,” אָמַר הָרוֹפֵא, “לֹא הַצֶּוֶת אֶלָא סִילְבֶר.
זֶהוּ אָדָם בִּלְתִּי-רָגִיל.”
“כֵּן, הוּא נִרְאֶה בִּלְתִּי-רָגִיל בְּיוֹתֵר גַם מִמֶרְחַק זְרוֹעַ, אֲדוֹנִי,” הִסְכִּים הַקְּבַרְנִיט, “אַךְ כָּל אֵלֶה הֵם דִבּוּרִים סְתָם, שֶׁאֵינָם מוֹבִילִים לְשׁוּם מָקוֹם.
אֲנִי רוֹאֶה שָׁלשׁ-אַרְבַּע נְקֻדוֹת, וּבִרְשׁוּתוֹ שֶׁל מַר טְרִילוֹנֵי אֲפָרֵט אוֹתָן.”
" אַתָּה הַקְּבַרְנִיט, אֲדוֹנִי, וּלְךָ זְכוּת הַדַּבּוּר," אָמַר הָאָצִיל בְּאַבִּירוּת.
“נְקֻדָה רִאשוֹנָה,” פָּתַח קַפִּיטַן סְמוֹלֶט, " אֲנַחְנוּ חַיָבִים לְהַמְשִׁיךְ, כִּי אָסוּר לָנוּ לָסֶגֶת.
אִם אֶתֵּן פְּקֻדָה לִפְנוֹת לְאָחוֹר, הֵם יִתְמָרְדוּ מִיָד.
נְקֻדָה שְׁנִיָּה – יֵשׁ לָנוּ זְמַן, לְפָחוֹת עַד שֶׁהָאוֹצָר יִמָצֵא.
נְקֻדָה שְׁלִישִׁית – מְצוּיִים עֲדַיִן בָּאֳנִיוֹת מַלָחִים נֶאֱמָנִים.
עַכְשָׁו, אֲדוֹנִי, הַמַּכָּה תָּבוֹא בְּמֻקְדָם אוֹ בִּמְאֻחָר.
מַה שֶׁאֲנִי מַצִיעַ הוּא, לִתְפֹּס אֶת הַזְּמַן בְּצִיצִיוֹת-רֹאשׁוֹ, כְּמוֹ שֶׁאוֹמְרִים, וְלָתֵת אֶת הַמַּכָּה בְּיוֹם בָּהִיר אֶחָד, בְּשָׁעָה שֶׁהֵם אֵינָם מְצַפִּים לָה כְּלָל.
הַאִם אֲנַחְנוּ יְכולִים לִסְמֹךְ עַל הָאֲנָשִׁים שֶׁהֵבֵאתָ אִתְּךָ מִן הַטִּירָה, מַר טְרִילוֹנֵי?"
“כְּמוֹ עָלַי עַצְמִי!” הִכְרִיז הָאָצִיל.
“שְׁלשָׁה,” פָּסַק הַקְּבַרְנִיט, וְיַחַד אִתָּנוּ כּוֹלֵל הוֹקִינְס – שִׁבְעָה.
וְעַכְשָׁו, מִי הֵם הַמַּלָחִים הַנֶּאֱמָנִים?
“קֹדֶם כֹּל,” אָמַר הָרוֹפֵא, “אוֹתָם אֲנָשִׁים שֶׁטְרִילוֹנֵי בָּחַר בְּעַצְמוֹ, לִפְנֵי שֶׁהִתְקַשֵׁר עִם סִילְבֶר.”
“לֹא” מָחָה הָאָצִיל, " הֶנְדְס הָיָה אֶחָד מֵאֵלֶה."
“מֵעוֹלָם לֹא סָבַרְתִּי שֶׁאֶפְשָׁר לִסְמֹךְ עַל הֶנְדְס,” הוֹסִיף הַקְּבַרְנִיט.
“וְלַחְשֹׁב שֶׁכֻּלָם אַנְגְלִים מִבֶּטֶן!” הִתְפָּרֵץ טְרִילוֹנֵי, “הָיִיתִי מְסֻגָל לְפוֹצֵץ עַכְשָׁו אֶת הָאֳנִיָּה…”
“וּבְכֵן, רַבּוֹתַי,” אָמַר הַקְּבַרְנִיט, "אֵין לִי עוֹד הַרְבֵּה מַה לְהוֹסִיף.
עָלֵינוּ לְהַמשִׁיךְ וּלְהִסְתַּכֵּל סָבִיב בְּשֶׁבַע עֵינַיִם.
אֲנִי יוֹדֵע, שֶׁפֵּרוּשוֹ שֶׁל דָבָר לְהַעֲמִיד בְּנֵי-אָדָם בְּמִבְחָן.
פָּשׁוּט יוֹתֵר לְהַנְּחִית אֶת הַמַּכָּה מִיָד; אַךְ לֹא תִּהְיֶה בְּכָךְ תּוֹעֶלֶת רַבָּה, לִפְנֵי שֶׁנֵדַע בְּבִטָחוֹן מִי הֵם הָאֲנָשִׁים שֶׁלָנוּ.
שְׁאַף רוּחַ בְּאֹרֶךְ רוּחַ – זוֹ הַסִּיסְמָה שֶׁלִי.
“גִ’ים יִהְיֶה מְסֻגָל לַעֲזֹר לָנוּ יוֹתֵר מִכָּל אָדָם אַחֵר,” אָמַר הָרוֹפֵא, “הָאֲנָשִׁים אֵינָם חושְׁשִׁים מִפָּנָיו וְהוּא נַעַר נָבון.”
" הוֹקִינְס," הוֹסִיף הָאָצִיל, “אֲנִי מַפְקִיִד בְּיָדֶיךָ סַמְכוּת עֲצוּמָה.”
לְמִשְׁמַע הַמִּלִים הָאֵלֶה הִתְחִיל לַחְדֹר מִין פַּחַד אֶל לִבִּי, שֶׁכֵּן – לְמַעַן הָאֱמֶת – הִרְגַשְׁתִּי עַצְמִי חַלָשׁ לְמַדַי.
וּבְכָל זֹאת, תּוֹדוֹת לְצֵרוּף-מִקְרִים מוּזָר, בָּאָה הַהַצָּלָה דַוְקָא דַרְכִּי.
אֲבָל בֵּינָתַים נִמְצְאוּ עַל הָאֳנִיָּה רַק שִׁבְעָה אֲנָשִׁים – מִתּוֹךְ עֶשְׂרִים וְשִׁבְעָה – שֶׁיָּכֹלְנוּ לִסְמֹךְ עֲלֵיהֶם; וְכֵיוָן שֶׁאֶחָד מֵאוֹתָם שִׁבְעָה הָיָה נַעַר, נֶאֶלְצוּ שִׁשָׁה מְבֻגָרִים בִּלְבַד לְהִתְמוֹדֵד עִם תִּשְׁעָה-עָשָׂר הַמּוֹרְדִים.
13.
כֵּיצַד הִתְחִילָה הַרְפַּתְקַת-הַחוֹף שֶׁלִי
מִשֶׁעָלִיתִי לַמָחֳרָת בַּבֹּקֶר עַל הַסִּפּוּן נִשְׁתַּנָה מַרְאֵה הָאִי לַחֲלוּטִין.
אַף-עַל-פִּי שֶׁהָרוּחַ שָׁקְטָה עַתָּה לַחֲלוּטִין, הִסְפַּקְנוּ לַעֲבֹר מֶרְחָק נִכָּר בְּמֶשֶׁךְ הַלַּיְלָה וְהָאֳנִיָּה נָחָה עַתָּה רוֹגַעַת בְּמֶרְחַק מַחֲצִית הַמִּיל לְעֵרֶךְ מִן הַפִּנָה הַדְּרוֹם-מִזְרָחִית שֶׁל הַחוֹף הַמִּזְרָחִי הַנָּמוּךְ.
עֵצִים אֲפֹרֵי נוֹף כִּסוּ שֶׁטַח נִכָּר שֶׁל פְּנֵי הַקַּרְקַע, וְגָוֶן אָחִיד זֶה נִשְׁבַּר בַּשְּׁטָחִים הַנְּמוּכִים עַל-יְדֵי פַּסֵי חוֹל צָהֹב, וְכֵן עַל-יְדֵי עֵצִים גְבוֹהֵי-צַמֶרֶת רַבִּים מִמִשְׁפַּחַת הָאֹרֶן – מֵהֶם שֶׁצָמְחוּ בִּיחִידוּת, מֵהֶם בִּקְבוּצוֹת.
מַרְאֵהוּ הַכְּלָלִי שֶׁל הָאִי הָיָה חַדְגוֹנִי וְקוֹדֵר.
הַגְּבָעוֹת הִתְנַשְׂאוּ בִּבְהִירוּת מֵעַל הַצִּמְחִיה כְּצוּקֵי סֶלַע עֵירֻמִים.
כֻּלָן הָיוּ מוּזָרוֹת לְמַרְאֶה, וְגִבְעַת-הַמִּשְׁקֶפֶת, שֶׁהָיְתָה גְבוֹהָה בְּמֵאָה מֶטְרִים מֵאַחְיוֹתֶיהָ, הָיְתָה גַם הַמּוּזָרָה בְּיוֹתֵר בְּצוּרָתָה –מִתְרוֹמֶמֶת בְּקַו זָקוּף כִּמְעַט מִכָּל עֲבָרֶיהָ, עַד שֶׁנֶחְתְּכָה לְפֶתַע בְּפִסְגָתָה כִּבְסִיסוֹ שֶׁל פֶּסֶל.
הַ“הִסְפַּנְיוֹלָה” פִּזְרָה אֶת קוֹלוֹתֶיהָ עַל גַלֵי הָאוֹקְיָנוּס, הַשַּׁרְשְׁרָאוֹת הִכּוּ עַל קוֹרוֹת-הָעֵץ, מוֹט-הַהֶגֶה נֶחְבַּט אָנֶה וָאָנָה, וְהָאֳנִיָּה כֻּלָהּ חָרְקָה, גָנְחָה וְנִטַלְטְלָה כְּגַלְגַלֵי חֲרֹשֶׁת.
נֶאֱלָץ הָיִיתִי לְהִצָמֵד בְּכֹחַ אֶל טַבְלַת הָעֹגֶן, וְהָעוֹלָם כֻּלוֹ הִסְתַּחְרֵר מוּל עֵינַי; שֶׁכֵּן אַף-עַל-פִּי שֶׁרָאִיתִי עַצְמִי מַלָח מְנֻסֶה בְּיָם שָׁקֵט, עֲמִידָה רוֹפֶפֶת זוֹ, שֶׁטִלְטְלָה אוֹתִי כְּאִלוּ הָיִיתִי בַּקְבּוּק, הָיְתָה דָבָר שֶׁגָרַם לִי בְּחִילָה; מַה גַם שֶׁהִתְהַלַּכְתִּי עֲדַיִן אוֹתוֹ בֹּקֶר עַל קֵבָה רֵיקָה.
אֶפְשָׁר שֶׁזוֹ הָיְתָה הַסִּבָּה לְכָךְ; וְאֶפְשָׁר שֶׁמַרְאֵה הָאִי, עַל עֵצָיו הָאֲפֹרִים-הַקּוֹדְרִים, וְצוּקֵי הָאֶבֶן הַמּוּזָרִים, וְהַגַּלִּים הַמִּתְנַפְּצִים בְּרַעַשׁ אֶל הַחוֹף הַתָּלוּל… אַךְ אַף-עַל-פִּי שֶׁהַשֶּׁמֶשׁ זָרְחָה בְּהִירָה וְחַמָה, וְצִפֳּרֵי הַיָּם צָוְחוּ סְבִיבֵנוּ תוֹךְ שְׁלִיַת דָגִים, וְהַלֵּב הִשְׁתּוֹקֵק לָרֶדֶת אֶל הַחוֹף לְאַחַר הַהַפְלָגָה הַמְּמֻשֶׁכֶת – עַל-אַף כָּל-זֹאת שָׁקַע לִבִּי לְתוֹךְ מַגָפַי, כְּמוֹ שֶׁאוֹמְרִים הַמַּלָחִים, וְהָחֵל מִמַבָּט רִאשׁוֹן זֶה שָׂנֵאתִי בְּכָל לִבִּי אֶת אִי -הַמַּטְמוֹן.
יָדֵינוּ הָיוּ מְלֵאוֹת עֲבוֹדָה אוֹתוֹ בֹּקֶר; שֶׁכֵּן הָרוּח שָׁבְתָה כָּלִיל, וְהָיָה צֹרֶךְ לְהוֹצִיא אֶת הַסִּירוֹת וּלְאַיְשָׁן, וְלִגְרֹר בְּעֶזְרָתָן אֶת הָאֳנִיָּה מֶרְחַק חֲמִשָׁה-שִׁשָׁה קִילוֹמֶטְרִים דֶרֶךְ הַמַּעֲבָר הַצַּר שֶׁמֵאֲחוֹרֵי אִי-הַשְּׁלָדִים אֶל תּוֹךְ הַמַּעֲגָן.
אֲנִי הִתְנַדַבְתִּי לְהִצְטָרֵף אֶל אַחַת הַסִּירוֹת, שֶׁלֹא הָיָה לִי בָּה, כַּמּוּבָן, שׁוּם עִנְיָן מְיֻחָד.
הַחֹם הָיָה נוֹרָא, וְהַאֲנָשִׁים רָטְנוּ וְגִדְפוּ נוֹרָאוֹת תּוֹךְ כְּדֵי עֲבוֹדָה.
אֶנְדֶרְסוֹן הָיָה מְפַקֵד הַסִּירָה שֶׁלִי, וּבִמְקוֹם לְהָטִיל אֶת מָרוּתוֹ עַל הָאֲנָשִׁים הוּא רָטַן וְגִדֵף יוֹתֵר מִכָּל הָאֲחֵרִים.
“מֵילָא” אָמַר תּוֹךְ גִדוּף, “זֶה לֹא יִמָשֵׁךְ כָּכָה בְּלִי סוֹף.”
הָיָה זֶה בְּעֵינַי אוֹת מְבַשֵׂר רַע; שֶׁכֵּן עַד לְאוֹתוֹ יוֹם מִלְאוּ הָאֲנָשִׁים אֶת תַּפְקִידֵיהֶם בִּנְכוֹנוּת וּבִזְרִיזוּת; אַךְ נִרְאֶה שֶׁעֶצֶם מַרְאֵהוּ שֶׁל הָאִי רוֹפֵף אֶת חַבְלֵי הַמִּשְׁמַעַת.
משֶׁךְ כָּל אוֹתוֹ שִׁיוּט עָמַד ג’וֹן סִילְבֶר לְיַד הַהַגַאי וְהִדְרִיךְ אוֹתוֹ בְּנִווּט.
הוּא הִכִּיר אֶת הַמַּעֲבָר כְּמוֹ אֶת כַּף-יָדוֹ; וְאַף-עַל-פִּי שֶׁגַלִים שָׁטְפוּ מִדֵי פַּעַם אֶת הַסִּפּוּן וְהִרְטִיבוּ אֶת הָאֲנָשִׁים, ג’וֹן לֹא הִסֵס גַם לְרֶגַע אֶחָד.
הַשֵּׁפֶל גוֹרֵם לְזֶרֶם חָזָק," אָמַר, “וְאֶת הַמַּעֲבָר הַזֶּה כָּאן חָפְרוּ בְּאֵת שֶׁל עֲנָקִים, אִם אַתֶּם מְבִינִים אֶת הַכַּוָנָה.”
הֵבֵאנוּ אֶת הָאֳנִיָּה בְּדִיוּק אֶל הַמָּקוֹם שֶׁבּוֹ צֻיַר הָעֹגֶן בַּמַּפָּה, בְּרִחוּק מַחֲצִית הַקִּילוֹמֶטֶר מִכָּל חוֹף – אִי-הַמַּטְמוֹן מִצַד אֶחָד וְאִי-הַשְּׁלָדִים מִצַד שֵׁנִי.
קַרְקָעִית הַיָּם הָיְתָה רְפוּדָה חוֹל נָקִי.
צְנִיחַת הָעֹגֶן הֶעֶלְתָה עַנְנֵי צִפֳּרִים, שֶׁעוֹפְפוּ בְּקִרְקוּר וּצְוָחָה מֵעַל צַמְרוֹת הָעֵצִים; אַךְ לֹא עָבְרָה דַקָה וְהֵן יָרְדוּ שׁוּב אֶל הַחוֹף וְהַדְּמָמָה חָזְרָה לְרַחֵף כְּמִקֹדֶם.
הַמָּקוֹם הָיָה סָגוּר לַחֲלוּטִין, חָסוּם מִכָּל עֲבָרָיו בְּעֵצִים, שֶׁצָמְחוּ עַד לִנְקֻדַת הַשִּׂיא שֶׁל מֵי הַיָּם.
הַחוֹף הָיָה שָׁטוּחַ בְּדֶרֶךְ כְּלָל וְרָאשֵׁי הַגְּבָעוֹת הִתְעַגְלוּ בַּמֶּרְחָק, כְּמוֹ בְּמֵעֵין חֲצִי-קֶשֶׁת שֶׁל אַמְפִיתֵאַטְרוֹן – זֶה כָּאן וְזֶה שָׁם.
שְׁנֵי נְחָלִים, אוֹ מוּטָב לוֹמַר שְׁלוּלִיוֹת, נִשְׁפְּכוּ אֶל הָאֲגַם הַזֶּה, אִם אֶפְשָר לְכַנוֹתוֹ כָּךְ; וְהָעַלְוָה שֶׁמִּלְאָה חֵלֶק זֶה שֶׁל הַחוֹף נָצְצָה בְּמִין בְּהִירוּת קַטְלָנִית.
מֵעַל סִפּוּן הָאֳנִיָּה לֹא יָכֹלְנוּ לִרְאוֹת אֶת הַבִּקְתָּה וְחוֹמַת הַקּוֹרוֹת, שֶׁהֻסְתְּרוּ לַחֲלוּטִין עַל-יְדֵי הָעֵצִים; וְאִלְמָלֵא הַמַּפָּה וְהַצִּיּוּנִים הָרְשׁוּמִים בָּה נִתָּן הָיָה לַחְשֹׁב כִּי הַ“הִסְפַּנְיוֹלָה” הִיא הַסְּפִינָה הָרִאשׁוֹנָה, שֶׁבָּאָה לְהָטִיל כָּאן עֹגֶן מֵאָז עָלָה הָאִי מִמַעֲמַקֵי הַיָּם.
הָאֲוִיר לֹא נָע כְּלָל וְשׁוּם בַּת-קוֹל לֹא נִשְׁמְעָה מִסָבִיב, מִלְבַד הַגַּלִּים הַמִּתְנַפְּצִים אֶל הַחוֹף הַמְּסֻלָע.
רֵיחַ מוּזָר שֶׁל דְלִיחוּת רִחֵף מֵעַל הַמַּעֲגָן – רֵיחָם שֶׁל עָלִים טְחוּבִים וּגְזָעִים רְקוּבִים.
הִבְחַנְתִּי כִּי הָרוֹפֵא מְרַחְרֵחַ שׁוּב וָשׁוּב, כְּאָדָם הַבּוֹחֵן בֵּיצָה סְרוּחָה.
“אֵינֶנִי מֵבִין גָדוֹל בְּמַטְמוֹנִים,” אָמַר, “אַךְ אֲנִי מוּכָן לְהִתְעָרֵב אִתְּכֶם שֶׁמָקוֹם זֶה נָגוּעַ בְּקַדַחַת.”
אִם אָמַרְתִּי שֶׁהִתְנַהֲגוּתָם שֶׁל הָאֲנָשִׁים הָיְתָה מַדְאִיגָה בְּתוֹךְ הַסִּירָה, הִיא נֶעֶשְׂתָה מַפְחִידָה מַמָשׁ בְּרֶגַע שֶׁחָזְרוּ אֶל הָאֳנִיָּה.
הֵם רָבְצוּ עַל הַסִּפּוּן וְשׂוחֲחוּ בֵּינֵיהֶם תּוֹךְ כְּדֵי נְהָמוֹת.
הַפְּקֻדָה הַקַּלָה בְּיוֹתֵר נִתְקָבְּלָה בְּמַבָּט אָפֵל וּמְבַשֵׂר רַע וּמֻלְאָה בְּרִשׁוּל וּבְּאִי-רָצוֹן בּוֹלֵט.
אֲפִילוּ הַמַּלָחִים הַנֶּאֱמָנִים נִדְבְּקוּ כַּנִּרְאֶה בְּמַחֲלָה זוֹ, שֶׁכֵּן לֹא נִמְצָא אֲפִלוּ אָדָם אֶחָד עַל הַסִּפּוּן שֶׁאֶפְשָר יִהְיֶה לִסְמֹךְ עָלָיו.
הָיָה בָּרוּר, כִּי רוּחַ שֶׁל מֶרֶד נִתְלְתָה מֵעָלֵינוּ כְּעָנָן טָעוּן רְעָמִים.
וְלֹא רַק אֲנוּ, דָרֵי הַתָּא, הִבְחַנוּ בַּסַּכָּנָה.
ג’וֹן סִילְבֶר עַצְמוֹ עָמַל קָשוֹת, בְּלֶכְתּוֹ מִקְבוּצָה אֶל קְבוּצָה וּבְהַשְׁפִּיעוֹ אֶת עֲצוֹתָיו הַטּוֹבוֹת.
קָשֶׁה הָיָה לִמְצֹא עַל הָאֳנִיָּה אִישׁ-מוֹפֵת טוֹב מִמֶנוּ; הוּא שָׁפַע אֲדִיבוּת וְרָצוֹן טוֹב וּפִזֵר חִיוּכִים אֶל כָּל אֶחַד.
בְּרֶגַע שֶׁנִּתְּנָה פְּקֻדָה, ג’וֹן כְּבָר נִצַב הָכֵן עַל הַקַּב שֶׁלוֹ, כְּשֶׁהוּא מַשְׁמִיעַ אֶת הַ“כֵּן אֲדוֹנִי” הָעַלִיז בְּיוֹתֵר בָּעוֹלָם; וְאִם לֹאֹ הָיָה דָבָר אַחֵר לַעֲשׂות, הָיָה מַשְׁמִיעַ צְרוֹר זְמִירוֹת, בָּזוֹ אַחַר זוֹ, כְּדֵי לְחַפּוֹת כִּבְיָכוֹל עַל רְטִינָתָם וְרָגְזָם שֶׁל חֲבֵרַיו.
אוֹתוֹ יוֹם עָרַכְנוּ מוֹעָצָה בַּתָּא.
“רַבּוֹתַי,” אָמַר הַקְּבַרְנִיט, “אִם אֶסְתַּכֵּן בְּהַשְׁמָעַת פְּקֻדָה נוֹסֶפֶת אַחַת, האֳנִיָּה כֻּלָה עֲלוּלָה לֵהָפֵךְ לְתֹהוּ וָבֹהוּ.
רְאוּ נָא בְּעַצְמְכֶם, רַבּוֹתַי.
אֲנִי מְקַבֵּל תְּשׁוּבוֹת מְחֻצָפוֹת, הֲלֹא כֵן? וּבְכֵן, אִם אָעֵז לַעֲנוֹת, יָעוּפוּ סַכִּינִים בִּן-רֶגַע; וְאִם אֶשְׁתֹּק, יָבִין סִילְבֶר מִיָד מַהִי סִבַּת הַשְּׁתִיקָה – וְסוֹף למִשְׂחָק.
כֵּיוָן שֶׁכָּךְ, יֵשׁ לָנוּ רַק אָדָם אֶחָד, שֶׁנוּכַל לִסְמֹךְ עָלָיו.”
“וְהוּא?” שָׁאַל טְרִילוֹנֵי.
" סִילְבֶר, אֲדוֹנִי," הֵשִׁיב הַקַּפִּיטַן, “הוּא מִשְׁתּוֹקֵק כָּמוֹךָ וְכָמוֹנִי לִשְׁלֹט עַל הָעִנְיָנִים.
זוֹהִי בֵּינָתַיִם רְטִינָה בִּלְבַד; הוּא יְדַבֵּר אִתָּם בָּרֶגַע שֶׁתִּנָתֵן לוֹ הַהִזְדַמְנוּת, וּמַה שֶׁאֲנִי מַצִיעַ הוּא – לָתֵת לוֹ אֶת הַהִזְדַמְנוּת.
הָבָה נַרְשֶׁה לָאֲנָשִׁים לָרֶדֶת אַחֲרֵי הַצָּהֳרַיִם אֶל הַחוֹף.
אִם כֻּלָם יֵרְדוּ, נוּכַל לְהִשְׁתַּלֵט בְּלֹא קֹשִׁי עַל הָאֳנִיָּה; וְאִם אִישׁ מֵהֶם לֹא יֵרֵד, כִּי אָז נִתְבַּצֵר בַּתָּא וֵאלֹהִים יָגֵן עַל הַצַּדִיקִים.
אִם רַק אֲחָדִים יֵרְדוּ כִּי אָז –זְכֹר אֶת דְבָרַי, אֲדוֹנִי – סִילְבֶר יַחֲזִיר אוֹתָם לָאֳנִיָּה נִכְנָעִים כִּכְבָשִׂים.”
הַהַצָּעָה נִתְקַבְּלָה.
אקְדָחִים טְעוּנִים נִמְסְרוּ לִידֵיהֶם שֶׁל כָּל הָאֲנָשִׁים הַנֶּאֱמָנִים; הַנְטֶר, ג’וֹיְס וְרֶדְרוּת הוּבְאוּ בְּסוֹד הָעִנְיָנִים וְקִבְּלוּ אֶת הַיְּדִיעָה בְּפָחוֹת הַפְתָּעָה וּבְיֶתֶר נְכוֹנוּת מֵאֲשֶׁר צִפִּינוּ.
וְאַחַר-כָּךְ יָצָא קַפִּיטַן סְמוֹלֶט אֶל הַסִּפּוּן וּפָנָה בִדְבָרִים נִמְרָצִים אֶל הַצֶּוֶת:
" בַּחוּרִים," פָּתַח וְאָמַר, “עָבַר עַלֵינוּ יוֹם חַם וְכֻלָנוּ עֲיֵפִים וּתְשׁוּשִׁים.
קְפִיצָה אֶל הַחוֹף לֹא תַּזִיק לְאִישׁ, וְהַסִּירוֹת נִמְצָאוֹת עֲדַיִן בַּמַּיִם.
אַתֶּם רַשָׁאִים לִתְפֹּס בִּמְשׁוֹטִים, וְכָל הָרוֹצֶה רַשַׁאי לָרֶדֶת לַחוֹף לִשְׁעוֹת אַחֲרֵי הַצָּהֳרַיִם.
יְרִיַת תּוֹתָח מִן הָאֳנִיָּה, מַחֲצִית הַשָּׁעָה לִפְנֵי הַשְּׁקִיעָה, תִּהְיֶה סִימָן לַחֲזָרָה.”
אֲנִי מְשַׁעֵר כִּי הַכְּסִילִים הַלָּלוּ סָבְרוּ, כִּי בְּרֶגַע שֶׁיֵרְדוּ אֶל החוֹף הֵם יָעוּטוּ חִישׁ קַל עַל הָאוֹצָר; שֶׁכֵּן הַזַּעַף נֶעְלַם מִפַּרְצוּפָם כְּמוֹ בְּמַטֵה-קֶסֶם וְהַכֹּל פָּרְצוּ בְּשַׁאֲגַת-הֵידָד אַדִירָה, שֶׁהִדְהֲדָה עַד הַגְּבָעוֹת הַמְּרֻחָקוֹת וְהֶחֱרִידָה אֶת כָּל בַּעֲלֵי הַכָּנָף, שֶׁזִנְקוּ שׁוּב לַמָּרוֹם בִּצְוָחוֹת וְנִפְנוּפֵי כָּנָף.
הַקְּבַרְנִיט נָהַג בִּתְבוּנָה וּמִהֵר לְהִסְתַּלֵק מִן הַמָּקוֹם, בְּהַשְׁאִירוֹ אֶת סִילְבֶר לְנַצֵחַ עַל מַהֲלַךְ הָעִנְיָנִים; וְטוֹב שֶׁנָּהַג כָּךְ.
אִלוּ נִשְׁאַר עַל הַסִּפּוּן, הוּא לֹא יָכוֹל הָיָה לְהַעֲמִיד פָּנִים כְּאִלוּ אֵינֶנוּ מֵבִין מַה מִתְרַחֵשׁ לְעֵינָיו.
הַדָּבָר הָיָה בָּרוּר כַּשֶּׁמֶשׁ בַּצָּהֳרַיִם.
סִילְבֶר הָיָה עַתָּה הַקְּבַרְנִיט, וְצֶוֶת מַרְדָנִי וְקָשׁוּחַ סָר לְמִשְׁמַעְתּוֹ.
הַמַּלָחִים הַנֶּאֱמָנִים – וּבִמְהֵרָה נוֹכַחְתִּי לָדַעַת שֶׁאָמְנָם הָיוּ עֲדַיִן כָּאֵלֶה עַל הָאֳנִיָּה – נֶחְשְבוּ בַּרְנָשִׁים חַסְרֵי שֵׂכֶל.
אוֹ אוּלַי הָאֱמֶת הָיְתָה, שֶׁכָּל הַמַּלָחִים נִגְרְרוּ אַחֲרֵי רָאשֵׁי הַכְּנוּפְיָה – אַךְ זֶה יוֹתֵר וְזֶה פָּחוֹת; וְאִלוּ אֲחָדִים מֵהֶם, שֶׁהָיוּ טוֹבֵי אֹפִי בִּיסוֹדָם, לֹא הָיוּ מְסֻגָלִים עוֹד לְהִגָרֵר אוֹ לְהִכָּנַע.
דָבָר אֶחָד הוּא לְהִתְבַּטֵל וְלִרְטֹן, וְדָבָר שׁוֹנֶה לַחֲלוּטִין הוּא לְהִשְׁתַּלֵט עַל אֳנִיָּה וְלִקְטֹל אֲנָשִׁים חַפִּים מִפֶּשַׁע.
לְבַסוֹף הָיְתָה הַחֲבוּרָה מוּכָנָה לַדֶּרֶךְ.
שִׁשָׁה בַּחוּרִים נִשְׁאֲרוּ עַל הַסִּפּוּן וּשְׁלשָׁה עָשָׂר הַנּוֹתָרִים – וְסִילְבֶר בֵּינֵיהֶם – הִתְחִילוּ יוֹרְדִים אֶל הַסִּירוֹת.
בְּאוֹתוֹ רֶגַע תָּקַף אוֹתִי פִּתְאֹם הָרִאשׁוֹן מֵאוֹתָם דְחָפִים מְטֹרָפִים, שֶׁסִיְעוּ כָּל-כָּךְ לְהַצָּלָתֵנוּ.
אִם סִילְבֶר צִוָה עַל שִׁשָׁה אֲנָשִׁים לְהִשָׁאֵר עַל הַסִּפּוּן, הֲרֵי בָּרוּר שֶׁהַחֲבוּרָה שֶׁלָנוּ לֹא תּוּכַל לְהִתְבַּצֵר עַל הָאֳנִיָּה; וְכֵיוָן שֶׁרַק שִׁשָׁה אֲנָשִׁים בִּלְבַד נוֹתְרוּ מֵאָחוֹר הָיָה בָּרוּר גַם, שֶׁהַפִּקוּד אֵינֶנוּ נִזְקָק בְּשָׁעָה זוֹ לְעֶזְרָה.
עַתָּה יוּבַן לַקּוֹרֵא מַדוּעַ הֶחְלַטְתִּי פִּתְאֹם לְהִצְטָרֵף אֶל הַיּוֹרְדִים לַחוֹף.
בְּזִנוּק מָהִיר הֶחֱלַקְתִּי לְתוֹךְ הַסִּירָה הַקְּרוֹבָה אֵלַי בְּיוֹתֵר, וּמִקֵץ שְׁנִיוֹת אֲחָדוֹת יָצָאנוּ לַדֶּרֶךְ.
אִישׁ לֹא הִבְחִין בִּי, וְרַק אִישׁ-הַמְּשׁוֹטִים הַקִּדְמִי אָמַר: “זֶה אַתָּה, גִ’ים? תּוֹרִיד אֶת הָרֹאשׁ שֶׁלְּךָ.” אֲבָל סִילְבֶר שָׁלַח מַבָּט חַד מִסִירָתוֹ וְצָעַק אֵלַי, לְגַלוֹת אִם אָמְנָם אֲנִי הוּא זֶה.
בְּאוֹתוֹ רֶגַע נִתְמַלֵאתִי חֲרָטָה עַל הַמַּעֲשֶׂה שֶׁעָשִיתִי, אַךְ הָיָה מְאֻחָר מִדַי לָשׁוּב אָחוֹר.
הַסִּירוֹת תִּחֲרוּ בֵּינֵיהֶן, מִי תַּגִיע רִאשׁוֹנָה אֶל הַחוֹף.
הַדּוּגִית שֶׁאֲנִי נִמְצֵאתִי בָּה הָיְתָה קַלָה יוֹתֵר מִן הָאֲחֵרוֹת, זָכְתָה לְזִנוּק טוֹב יוֹתֵר וְגַם אֻיְשָׁה בְּצֶוֶת מְשֻׁבָּח יוֹתֵר; מִשּׁוּם כָּךְ עָבְרָה בְּנָקֵל אֶת יְרִיבָתָהּ, וּלְאַחַר שָׁעָה קַלָה נֶחְבַּט חַרְטוֹמָה בֵּין עֲצֵי הַחוֹף.
מִיָד תָּפַסְתִּי עָנָף נָמוּךְ, זִנַקְתִּי בִּתְנוּפָה הַחוּצָה וְצָלַלְתִּי אֶל תּוֹךְ הַסְּבַךְ הַסָּמוּךְ, בְּעוֹד סִילְבֶר וַחֲבֵרָיו נִמְצְאוּ עֲדַיִן מֵאָה מֶטְרִים מֵאָחוֹר.
“גִ’ים! גִ’ים!” שָׁמַעְתִּי אֶת קוֹלוֹ הַמְּצַעֵק.
אַךְ אַתֶּם תְּנַחֲשׁוּ בְּוַדַאי – וּבְצֶדֶק – כִּי לֹא שָׁעִיתִי לְצַעֲקָתוֹ.
תּוֹךְ זִנוּק מָהִיר, נִתוּרִים וּקְפִיצוֹת וְדִלוּגִים רַצְתִּי בְּכָל כֹּחִי, רַצְתִּי לַאֲשֶׁר יִשָׂאוּנִי רַגְלַי, רַצְתִּי עַד אֲשֶׁר לֹא יָכֹלְתִּי לָרוּץ עוֹד.
14.
הַמַּכָּה הָרִאשׁוֹנָה
שָׂמַחְתִּי כָּל-כָּךְ עַל שֶׁהִצְלַחְתִּי לַחֲמֹק מִג’וֹן סִילְבֶר, עַד שֶׁהֶחְלַטְתִּי לֵהָנוֹת מִשְׁהוּתִי עַל הַחוֹף; לְאַחַר רֶגַע הִתְחַלְתִּי מַבִּיט סְבִיבִי בְּסַקְרָנוּת, לִרְאוֹת מַה טִיבוֹ שֶׁל הַמָּקוֹם הַמּוּזָר, שֶׁהִגַעְתִּי אֵלָיו.
חָצִיתִי כִּבְרַת-אֶרֶץ בֻּצִית, הַטּוֹבֶלֶת בְּעַרְבֵי-נַחַל, קְנֵי-סוּף וּשְׁאָר עֲצֵי מַיִם מוּזָרִים לְמַרְאֶה, וְיָצָאתִי אֶל שוּלָיו שֶׁל מִישוֹר פָּתוּחַ, גַלִי וְחוֹלִי, הַמְּנֻקָד בְּאֵי-אֵלֶה אֳרָנִים וּבְמִסְפָּר רַב שֶׁל עֵצִים דְמוּיֵי אַלוֹן, שֶׁעַלְוָתָם בְּהִירָה, כְּשֶׁל עַרְבֵי-נַחַל.
בְּצִדוֹ הַמְּרֻחָק שֶׁל הַמִּישׁוֹר הִתְנַשְׂאָה אַחַת הַגְּבָעוֹת, עִם שְׁתֵּי פִּסְגוֹתֶיהָ הַמְּשֻׁנָנוֹת, בּוֹהֶקֶת בְּעֹז אֶל מוּל הַשֶּׁמֶש.
לְפֶתַע חַשְׁתִּי – לָרִאשׁוֹנָה בְּחַיַי – אֶת שִׂמְחַת הַסִּיוּר.
הָאִי הָיָה בִּלְתִּי-מְיֻשָׁב; חֲבֵרַי לַמַּסָע נוֹתְרוּ מֵאָחוֹר, וְשׁוּם נֶפֶשׁ חַיָה לֹא שָׁכְנָה סְבִיבִי, מִלְבַד עוֹפוֹת בָּר אִלְמִים.
שׁוֹטַטְתִּי אָנָה וָאָנָה בֵּינוֹת לָעֵצִים.
פֹּה וָשָׁם גִלִיתִי צְמָחִים בִּפְרִיחָתָם, שֶׁכְּמוֹתָם לֹא רָאִיתִי מִיָמַי; פֹּה וָשָם פָּגַשְׁתִּי בִּנְחָשִים, וְאֶחָד מֵהֶם הֵרִים אֵלַי אֶת רֹאשׁוֹ וְהִלְחִישׁ לְמוּלִי אִוְשָׁה, שֶׁדָמְתָה לְקוֹלוֹ שֶׁל סְבִיבוֹן מִסְתַּחְרֵר.
לֹא הֶעֱלֵתִי בְּדַעְתִּי כִּי זֶהו אוֹיְבִי בַּנֶּפֶשׁ, וְכִי הַקּוֹל שֶׁהִשְמִיעַ הָיָה לְחִישָׁתוֹ שֶׁל אֶפְעֶה.
אַחַר-כָּךְ הִגַעְתִּי אֶל חֹרֶשׁ צָפוּף שֶׁל אוֹתָם עֵצִים דְמוּיֵי אַלוֹן– אַחַר-כָּךְ שָׁמַעְתִּי כִּי מְכַנִים אוֹתָם אַלוֹנִים יְרֻקֵי-עַד – שֶׁצָמְחוּ לְאֹרֶךְ רְצוּעַת-הַחוֹף, קוֹמָתָם נְמוּכָה כְּאָטָד, עַנְפֵיהֶם מְפֻתָּלִים אֵלֶה בְּאֵלֶה בְאֹפֶן מוּזָר, עַלְוָתָם צְפוּפָה כְּדִקְלֵי סְכָךְ.
הַחֹרֶשׁ הִשְׂתָּרַע מֵרֹאשָׁה שֶׁל אַחַת מִגִבָעוֹת-הַחוֹל וָמַטָה, וּכְכָל שֶׁהוּא נִמְשַׁךְ הָלְכָה קוֹמַת הָעֵצִים וְגָבְהָה, עַד שֶׁהִגִיעָה אֶל שוּלֶיהָ שֶׁל בִּצָה אַגְמוֹנִית, אֲשֶׁר דָרְכָּה עָבַר אַחַד הַנְּחָלים הַקְּטַנִים, שֶׁנִּשְׁפְּכוּ אֶל תּוֹךְ הַמַּעֲגָן.
הַבִּצָה הֶעֶלְתָה קִיטוֹר הָבִיל בְּלַהַט הַשֶּׁמֶש וּדְמוּתָהּ שֶׁל גִבְעַת-הַמִּשְׁקֶפֶת רָטְטָה מִבַּעַד לָאֵדִים.
לְפֶתַע הִגִיעוּ לְאָזְנַי קוֹלוֹת מִבֵּין קְנֵי הַסּוּף.
אַוַז-בָּר הִמְרִיא אֶל עָל בְּגִעְגוּעַ, הַבַּרְוָז יָצָא בְּעִקְבוֹתָיו, וּמִקֵץ רֶגַע הָיוּ שָׁמֶיהָ שֶׁל הַבִּצָה מְכֻסִים בְּעָנָן גָדוֹל שֶׁל צִפֳּרִים מְצַוְחוֹת.
שִׁעַרְתִּי מִיָד, כִּי כַּמָּה מֵחֲבֵרַי לָאֳנִיָּה פּוֹסְעִים לְאֹרֶךְ גְבוּלָה שֶׁל הַבִּצָה; וְאָמְנָם, לֹא טָעִיתִי.
שֶׁכֵּן מִקֵץ רֶגַע הִגִיעוּ לְאָזְנַי צְלִילָיו הָרְחוֹקִים וְהַנְּמוּכִים שֶׁל קוֹל אֱנוֹש, שֶׁהָלַךְ וְגָבַר, הָלַךְ וְהִתְקָרֵב.
פַּחַד רַב מִלֵא אֶת לִבִּי; מִהַרְתִּי לִזְחֹל אֶל מִתַּחַת לְעַלְוָתוֹ שֶׁל הָאַלוֹן יְרֹק-הָעַד הַסָּמוּךְ וְרָבַצְתִּי שָׁם מַאֲזִין, דוּמָם כְּעַכְבָּר בִּמְאוּרָתוֹ.
קוֹל שֵׁנִי הִדְהֵד בִּתְשׁוּבָה; וְאַחַר-כָּךְ דִבֵּר שׁוּב הַקּוֹל הָרִאשׁוֹן, אוֹתוֹ זִהִיתִי עַתָּה כְּקוֹלוֹ שֶׁל סִילְבֶר.
הוּא דִבֵּר בְּשֶׁטֶף עֵת רַבָּה, מְשֻׁסָע מִדֵי פַּעַם עַל-יְדֵי הַקּוֹל הָאַחֵר.
צְלִיל קוֹלָם הָיָה קוֹדֵר וְזוֹעֵף, אַךְ שׁוּם מִלָּה בְּרוּרָה לֹא הִגִיעָה אֶל אָזְנַי.
לְבַסוֹף השְׁתַּתְּקוּ הַדּוֹבְרִים וְאוּלַי גַם הִתְיַשְׁבוּ; שֶׁכֵּן הֵם לֹא הִתְקָרְבוּ עוֹד לְעֶבְרִי, וְאַף הַצִּפֳּרִים הָלְכוּ וְנִרְגְעוּ, וְשָׁבוּ לנְחֹת עַל אַדְמַת הַבִּצָה.
בְּרֶגַע זֶה בָּאָה אֶל לִבִּי הַמַּחֲשָׁבָה כִּי אֲנִי מַזְנִיחַ אֶת תַּפְקִידִי; שֶׁכֵּן מֵאַחַר שֶׁנִּמְהַרְתִּי לָרֶדֶת לַחוֹף עִם אוֹתָם בְּנֵי-בְּלִיַעַל, שׁוּמָה עָלַי לְהַאֲזִין בַּסֵּתֶר לְשִׂיחוֹתֵיהֶם.
כֵּיוָן שֶׁכָּךְ, חַיָב אֲנִי עַתָּה לְהִתְקָרֵב אֲלֵיהֶם כְּכָל הָאֶפְשָׁר, בְּחָסוּתָם שֶׁל עַנְפֵי הָעֵצִים הַנְּמוּכִים, לִתְפֹּס מַאֲרָב וּלְהַטוֹת אֹזֶן.
יָכֹלְתִּי לְגַלוֹת בְּנָקֵל אֶת מְקוֹמָם הַמְּדֻיָק שֶׁל הַדּוֹבְרִים לֹא רַק עַל-פִּי קוֹלוֹתֵיהֶם אֶלָא גַם לְפִי הִתְנַהֲגוּתָן שֶׁל אוֹתָן צִפֳּרִים בּוֹדְדוֹת, שֶׁעֲדַיִן חָגוּ נִפְחָדוֹת מֵעַל לְרָאשֵׁיהֶם שֶׁל מַסִיגֵי הַגְּבוּל.
זָחַלְתִּי עַל אַרְבַּע לְעֶבְרָם, אַט אַט וּלְלֹא קוֹל, עַד שֶׁלְבַסוֹף – בַּהֲרִימִי אֶת רֹאשִׁי אֶל סֶדֶק שֶׁנִּבְעָה בֵּין הֶעָלִים – יָכֹלְתִּי לְהָצִיץ בְּלֹא קֹשִׁי אֶל הַמִּתְרַחֵשׁ.
בִּקְעָה יְרֻקָה וּקְטַנָה נמְצְאָה לְצַד הַבִּצָה; וְשָׁם, בֵּין הָעֵצִים, עָמְדוּ פָּנִים אֶל פָּנִים ג’וֹן סִילְבֶר וְאֶחָד מֵאַנְשֵׁי הַצֶּוֶת – שְׁקוּעִים בְּשִׂיחָה.
הַשֶּׁמֶש הִכְּתָה בִּמְלֹא עָצְמָתָהּ עַל רָאשֵׁיהֶם.
סִילְבֶר הִשְׁלִיךְ אֶת כּוֹבָעוֹ עַל הַקַּרְקַע וּפָנָיו הַגְּדוֹלִים וְהַחֲלָקִים, שֶׁנָּצְצוּ מֵרֹב חֹם, נִשְׁלְחוּ לְעֵבֶר אִישׁ-שִׂיחוֹ בְּמֵעֵין הַפְצָרָה.
“שְׁמַע, בָּחוּר,” אָמַר לוֹ, "כָּל זֶה מִפְּנֵי שֶׁאֲנִי חוֹשֵב שֶׁאַתָּה שָׁוֶה זָהָב – זָהָב טָהוֹר, תַּאֲמִין לִי! אִלוּ לֹא חָשַׁבְתִּי עָלֶיךָ טוֹבוֹת, אַתָּה חוֹשֵׁב שֶׁהָיִיתִי בִּכְלָל עוֹמֵד כָּאן וּמְדַבֵּר אִתְּךָ? הַכֹּל גָמוּר וּמֻחְלָט, וְאַתָּה לֹא יָכוֹל לַעֲשׂוֹת כְּלוּם נֶגֶד זֶה.
וְאִם אֲנִי מְדַבֵּר אִתְּךָ, תּוֹם, זֶה רַק כְּדֵי לְהַצִּיּל אֶת הַצַּוָאר שֶׁלְּךָ.
אִלוּ הָיָה אֶחָד מֵהַפְּרָאִים שֶׁלִי יוֹדֵע מַה שֶׁאֲנִי עוֹשֶׂה, אֵיפֹה הָיִיתִי עַכְשָׁו, תּוֹם? תַּגִיד בְּעַצְמְךָ – אֵיפֹה הָיִיתִי עַכְשָׁו?
" סִילְבֶר," אָמַר הַשֵּׁנִי – וְהִבְחַנְתִּי כִּי הוּא הָיָה לֹא רַק אָדֹם בְּפָנָיו, אֶלָא גַם דִבֵּר בְּקוֹל רוֹעֵד וְצָרוּד כְּקוֹלוֹ שֶׁל עוֹרֵב, " סִילְבֶר," פָּתַח וְאָמַר, “אַתָּה יַמַאי קָשִׁישׁ, וְאַתָּה בֶּן-אָדָם יָשָׁר, אוֹ לְפָחוֹת יֵשׁ לְךָ שֵׁם כָּזֶה; וְיֵשׁ לְךָ כֶּסֶף יוֹתֵר מִשֶׁיֵשׁ לְכָל הַמַּלָחִים הָעֲנִיִים; וְאַתָּה אַמִיץ, אוֹ אוּלַי אֲנִי טוֹעֶה.
וְאַתָּה רוֹצֶה לוֹמַר לִי, שֶׁהִסְכַּמְּתָּ לְהִצְטָרֵף לִכְנוּפְיָה שֶׁל סְמַרְטוּטִים נִקְלִים? לֹא, לֹא אַתָּה.
אֲנִי מַעְדִיף לְאַבֵּד אֶת יַד יְמִינִי, חֵי אֱלֹהִים! אִלוּ הָיִיתִי בּוֹגֵד בְּחוֹבָתִי…”
בְּרֶגַע זֶה מַמָשׁ נִקְטַע דִבּוּרוֹ עַל-יְדֵי רַעַשׁ.
הִנֵה מָצָאתִי סוֹף סוֹף אֶת אַחַד הַמַּלָחִים הַיְּשָׁרִים וּפִתְאֹם הִגִיעַ קוֹלוֹ שֶׁל שֵׁנִי.
מִמֶרְחַקֵי הַבִּצָה הִדְהֲדָה לְפֶתַע צְעָקָה נִרְגֶזֶת, וְאַחֲרֶיהָ צְעָקָה שְׁנִיָּה, וּמִיָד אַחֲרֶיהָ צְוָחָה נוֹרָאָה וַאֲרֻכָּה.
צוּקֶיהָ שֶׁל גִבְעַת-הַמִּשְׁקֶפֶת הִדְהֲדוּ תְּרֵיסַר פְּעָמִים, וְלַהֲקַת הַצִּפֳּרִים הִתְרוֹמְמָה שוּב, בְּהַקְדִירָה אֶת פְּנֵי הַשָּׁמַיִם וּבְצָרְפָהּ אֶת צִוְחוֹתֶיהָ אֶל קוֹל הָאֵימִים.
וּזְמַן רַב לְאַחַר שֶׁאוֹתָהּ זַעֲקַת-מָוֶת הוֹסִיפָה לְצַלְצֵל בְּרֹאשִׁי, חָזְרָה הַדְּמָמָה לְרַחֵף מִסָבִיב, כַּאֲשֶׁר רַק אִוְשָׁתָן שֶׁל הַצִּפֳּרִים הַנּוֹחֲתוֹת וְהֶמְיָתָם שֶׁל הַגַּלִּים הָרְחוֹקִים הִפְרִיעוּ אֶת שַׁלְוַת אַחַר-הַצָּהֳרַיִם.
לְמִשְׁמַע הַקּוֹל הַנּוֹרָא זִנֵק תּוֹם מִמְקוֹמוֹ; אַךְ סִילְבֶר אַף לֹא מִצְמֵץ בְּעֵינָיו.
הוּא הוֹסִיף לַעֲמֹד בִּמְקוֹמוֹ, נִשְׁעָן קַלוֹת עַל הַקַּב וְעֵינָיו בּוֹחֲנוֹת אֶת אִישׁ-שִׂיחוֹ כְּנָחָשׁ הָעוֹמֵד לְזַנֵק עַל טַרְפּוֹ.
“ג’וֹן!” אָמַר הַמַּלָח וּפָשַׁט אֶת יָדוֹ.
“סַלֵק אֶת הַיָּד!” קָרָא סִילְבֶר וְנִתֵּר לַאֲחוֹרָיו בִּזְרִיזוּת וּבְבִטָחוֹן, כִּסְפּוֹרְטַאי עַתִּיר-נִסָיוֹן.
" אֲנִי מְסַלֵק אֶת הַיָּד, אִם זֶה מַה שֶׁאַתָּה רוֹצֶה, ג’וֹן סִילְבֶר," אָמַר תּוֹם.
“רַק הַמַּצְפּוּן הָאָפֵל שֶׁלְּךָ מַכְרִיחַ אוֹתְךָ לְפַחֵד מִמֶנִי, אַךְ בְּשֵׁם אֱלֹהִים אֱמֹר לִי, מַה זֶה הָיָה?”
“זֶה?” הֵשִׁיב סִילְבֶר בְּמִין חִיוּךְ, כְּשֶׁעֵינָיו נִרְאוֹת כְּרָאשֵׁי סִכָּה בְּפָנָיו הַגְּדוֹלִים, אַךְ נוֹצְצוֹת כְּשִׁבְרֵי זְכוּכִית, “זֶה? אָה, אֲנִי חוֹשֵׁב שֶׁזֶה הָיָה אֶלֶן”
לְמִשְׁמַע הַמִּלִים הָאֵלֶה הִתְלַהֵט תּוֹם הָאֻמְלָל כְּגִבּוֹר אֲחוּז יֵאוּשׁ.
" אֶלֶן!" צָעָק בְּקוֹל, " אִם כֵּן, שָׁלוֹם לַעֲפָרוֹ שֶׁל מַלָח נֶאֱמָן! וַאֲשֶׁר לְךָ, ג’וֹן סִילְבֶר, זְמַן רַב הָיִיתָ חָבֵר שֶׁלִי, אֲבָל הַחֲבֵרוּת שֶׁלָנוּ נִגְמְרָה.
אֲפִלוּ אִם אָמוּת כְּמוֹ כֶּלֶב, אָמוּת בְּעֵת מִלוּי תַּפְקִידִי.
אַתָּה רָצַחְתָּ אֶת אֶלֶן, נָכוֹן? תַּהֲרֹג גַם אוֹתִי, אִם אַתָּה מְסֻגָל לָזֶה.
אֲבָל אֲנִי יוֹרֵק עָלֶיךָ!"
בְּמִלִים אֵלֶה עַל שְׂפָתָיו הִפְנָה הַמַּלָח הָאַמִיץ אֶת גַבּוֹ לְעֵבֶר הַטַּבָּח וְהִתְחִיל פּוֹסֵעַ לְעֵבֶר הַחוֹף.
אֲבָל הוּא לֹא זָכָה לְהַרְחִיק לֶכֶת.
בְּזַעֲקַת פֶּרֶא תָּפַס ג’וֹן בְּעָנָף שֶׁל עֵץ, שָׁמַט אֶת הַקַּב מִבֵּית שֶׁחְיוֹ וְשִׁגֵר אֶת טִיל-הַמָּוֶת לַחֲלַל הָאֲוִיר.
הוּא פָּגַע בְּתוֹם הָאֻמְלָל בְּעָצְמָה קַטְלָנִית, הַיְשֵׁר בֵּין כְּתֵפָיו, בְּמֶרְכַּז גַבּוֹ, זְרוֹעוֹתָיו נִפְרְשׂוּ לַצְּדָדִים, הוּא הִשְׁמִיעַ אֲנָקָה וְצָנַח לַקַּרְקַע.
אִישׁ לֹא יוּכַל לוֹמַר אִם הוּא נִפְצַע קַל אוֹ קָשֶׁה; שֶׁכֵּן סִילְבֶר זִנֵק לְעֻמָתוֹ זָרִיז כְּקוֹף, אַף בְּלֹא עֶזְרַת הַקַּב, וּמִקֵץ שְׁנִיָּה כְּבָר רָכַן מֵעָלָיו, אוֹלָרוֹ הַשָּׁלוּף בְּיָדוֹ.
הוּא נָעַץ פַּעֲמַיִם אֶת לַהַב הָאוֹלַר בַּגּוּף חֲסַר-הַמָּגֵן, וּמִמְקוֹם מַאֲרָבִי יָכֹלְתִּי לִשְׁמֹע אֶת נְשִׁימָתוֹ הַכְּבֵדָה בְּעֵת מַעֲשֶׂה.
אֵינֶנִי יוֹדֵע עֲדַיִן מַה מַשְׁמָעוֹ הַמְּדֻיָק שֶׁל עִלָפוֹן; אַךְ זֹאת יוֹדֵע אֲנִי, כִּי בָּרֶגַע הַבָּא צָף הָעוֹלָם כֻּלוֹ וְהִתְרַחֵק מִמֶנִי אֶל תּוֹךְ עֲרָפֶל סְחַרְחַר.
סִילְבֶר, הַצִּפֳּרִים, גִבְעַת-הַמִּשְׁקֶפֶת– כָּל אֵלֶה נָעוּ סָבִיב סָבִיב מוּל עֵינַי בְּעִרְבּוּבְיָה, וְקוֹלוֹת רְחוֹקִים וּפַעֲמוֹנִים נֶעְלָמִים הִכּוּ עַל אָזְנַי.
לְאַחַר שֶׁהִתְאוֹשַשְתִּי מְעַט כְּבָר עָמַד הָרוֹצֵחַ עַל רַגְלוֹ, הַקַּב מִתַּחַת לְבֵית-שֶׁחְיוֹ, כּוֹבָעוֹ עַל רֹאשׁוֹ.
לְרַגְלָיו הָיָה מוּטָל תּוֹם לְלֹא נוֹע עַל הָעֵשֶב; אַךְ סִילְבֶר לֹא שָׂם אֵלָיו לִבּוֹ כְּלָל, וְהוּא נִקָה אֶת הָאוֹלַר הַמְּגֹאָל בְּדָם בְּקַמְצוּץ עָלִים.
שׁוּם דָבָר אַחֵר לּא נִשְׁתַּנָה סָבִיב; הַשֶּׁמֶש הוֹסִיפָה לִלְהֹט לְלֹא רַחֵם עַל הַבִּצָה הַהֲבִילָה וְעַל צוּקָיו הַגְּבוֹהִים שֶׁל הָהָר, וּבְקֹשִׁי רַב יָכֹלְתִּי לְשַׁכְנֵעַ אֶת עַצְמִי כִּי רֶצֶח בֻּצע כָּאן לִפְנֵי רֶגַע וְכִי חַיָיו שֶׁל אָדָם קֻפְּדוּ זֶה עַתָּה מוּל עַינַי.
אֲבָל ג’וֹן הִכְנִיס עַתָּה אֶת יָדוֹ לְכִיסוֹ, הוֹצִיא מַשְׁרוֹקִית וְהִשְׁמִיע אֵי-אֵלֶה צִפְצוּפִים מְסֻלְסְלִים, שֶׁהִדְהֲדוּ אֶל תּוֹךְ הָאֲוִיר הַחַם.
לֹא יָדַעְתִּי, כַּמּוּבָן, מַה מַשְׁמָעוּתוֹ שֶׁל אוֹת זֶה, אַךְ הוּא עוֹרֵר מִיד פַּחַד בְּלִבּי.
אֲנָשִׁים נוֹסָפִים עֲלוּלִים לָבוֹא לְכָאן, וְהֵם עֲשׂוּיִים לְגַלוֹת אוֹתִי.
הֵם הָרְגוּ כְּבָר שְׁנֵי אֲנָשִׁים יְשָׁרִים – תּוֹם וְאֶלֶן – וְשֶׁמָא אֲנִי הוּא הַבָּא בַּתּוֹר?
בִּן-רֶגַע הִתְחַלְתִּי לִזְחוֹל שׁוּב לְאָחוֹר בִּמְהִירוּת וּבִדְמָמָה, כְּשֶׁמְגַמַת פָּנַי הִיא הַחֵלֶק הַפָּתוּחַ שֶׁל הַחֹרֶשׁ.
עוֹדֶנִי זוֹחֵל, הִגִיעוּ לְאָזְנַי קוֹלוֹת תְּרוּעָה בָּאִים וְחוֹזְרִים בֵּין שוֹדֵד-הַיָּם הַקָּשִיש לְבֵין חֲבֵרָיו, וְאוֹתוֹת-סַכָּנָה אֵלֶה הִצְמִיחוּ לִי כְּנָפַיִם.
בְּרֶגַע שֶׁיָּצָאתִי מִן הַסְּבַךְ פָּתַחְתִּי בְּרִיצָה מְהִירָה כָּל-כָּךְ, שֶׁכָּמוֹהָ לֹא רַצְתִּי מִיָמַי.
לֹא שָׁקַלְתִּי כְּלָל אֶת כִּווּן מְנוּסָתִי, וְכָל שֶׁרָצִיתִי הוּא לְהִתְרַחֵק מַהֵר כְּכָל הָאֶפְשָר מִן הַמְּרַצְחִים.
וּבְעוֹדִי רָץ, הָלַךְ הַפַּחַד וְהִשְׁתַּלֵט עָלַי, עַד שֶׁהָפַךְ לְמֵעֵין טֵרוּף.
וְאָמְנָם כְּלוּם הָיָה מִישֶׁהוּ בָּעוֹלָם אוֹתָה שָׁעָה אוֹבֵד-עֵצוֹת וְנִשְׁכָּח יוֹתֵר מִמֶנִי? כַּאֲשֶׁר תִּשָׁמַע יְרִיַת הַתּוֹתָח, כֵּיצַד אָעֵז לְהִכָּנֵס אֶל הַסִּירוֹת וְלָשׁוּט בְּחֶבְרָתָם שֶׁל אוֹתָם אַנְשֵׁי דָמִים? כְּלוּם לֹא יִתְפֹּס אוֹתִי הָרִאשׁוֹן שֶׁיִרְאֵנִי וְיִמְלֹק אֶת רֹאשִׁי כִּמְלֹק רֹאשׁוֹ שֶׁל אֶפְרוֹחַ? וּכְלוּם לֹא יָעִיד הֵעָדְרִי עַל אֵימָתִי מִפְּנֵיהֶם, לְאַחַר שֶׁגִלִיתִי אֶת מְזִמוֹתֵיהֶם? הַכֹּל נִגְמַר, אָמַרְתִּי אֶל לִבִּי, שָׁלוֹם לָךְ, “הִסְפַּנְיוֹלָה” וְשָׁלוֹם לָרוֹפֵא, לָאָצִיל וְלַקַּבַּרְנִיט! שׁוּם בְּרֵרָה לֹא נוֹתְרָה בְּיָדִי, אֶלָא גְוִיעָה בָּרָעָב, אוֹ מָוֶת בִּידֵי הַמּוֹרְדִים.
כָּל אוֹתָהּ עֵת הוֹסַפְתִּי לָרוּץ לְלֹא מַעְצוֹר, וּמִבְּלִי לְהַבְחִין בְּכָךְ הִתְקָרַבְתִּי אֶל רַגְלֵי הַגִּבְעָה כְּפוּלַת הַפְּסָגוֹת וְנִכְנַסְתִּי לְאוֹתוֹ חֵלֶק שֶׁל הָאִי, שֶׁבּוֹ צָמְחוּ הָאַלוֹנִים יְרֻקֵי-הָעַד מְרֻחָקִים זֶה מִזֶה וְנִרְאוּ כַּעֲצֵי יַעַר בְּצוּרָתָם וּבִמְמַדֵיהֶם.
בֵּינֵיהֶם צָמְחוּ כַּמָּה אֳרָנִים פְּזוּרִים, שֶׁהִתְנַשְאוּ לְגֹבַהּ עֶשְׂרִים מֶטֶר, מִי פָּחוֹת וּמִי יוֹתֵר.
וְהָאֲוִיר הָיָה גַם הוּא רַעֲנָן יוֹתֵר מֵאֲשֶׁר בִּתְחוּם הַבִּצָה.
אַךְ מִשֶׁהִגַעתִּי לְשָׁם חַשְׁתִּי פִּתְאֹם בְּסַכָּנָה חֲדָשָׁה וְקָפָאתִי עַל מְקוֹמִי בְּלֵב הוֹלֵם.
15.
שׁוֹכֵן הָאִי
הַד-קוֹלָם שֶׁל חַלוּקֵי אֲבָנִים מִדַרְדְרִים הִגִיעַ אֵלַי מִכִּווּן הַגִּבְעָה, שֶׁהָיְתָה בְּצַד זֶה תְּלוּלָה וְטַרְשִׁית; וְהָאֲבָנִים נִדַרְדְרוּ בְּדִלוּגִים וְנָפְלוּ בֵּינוֹת לָעֵצִים.
עֵינַי נִשְׁלְחוּ מִיָד לְאוֹתוֹ כִּווּן – וְגִלוּ דְמוּת מְקַפֶּצֶת בִּמְהִירוּת רַבָּה אֶל מֵאֲחוֹרֵי גִזְעוֹ שֶׁל אֹרֶן.
הַאִם הָיָה זֶה דֹב, אוֹ קוֹף אוֹ אָדָם – זֹאת לֹא יָדַעְתִּי אוֹתוֹ רֶגַע.
הַדְּמוּת נִרְאֲתָה כֵּהָה וּשְׂעִירָה, וְיוֹתֵר מִזֶה לֹא יָדַעְתִּי.
אַךְ הַפַּחַד שֶׁתָּקַף אוֹתִי לְמַרְאֶה חָדָשׁ זֶה בָּלַם אֶת מְרוּצָתִי.
הָיִיתִי, אֵפוֹא, מֻקָף עַתָּה מִשְׁנֵי עֲבָרִים, מֵאֲחוֹרַי נִמְצְאוּ הַמְּרַצְחִים וּלְפָנַי אוֹתוֹ יְצוּר בִּלְתִּי-מְזֻהֶה מִסְתַּתֵּר.
וּבְמַעֲמָד זֶה בָּחַרְתִּי לְהַעְדִיף אֶת הַסַּכָּנוֹת שֶׁהִכַּרְתִּי עַל אֵלוּ שֶׁהָיוּ נֶעְלָמוֹת מִמֶנִי.
אֲפִלוּ סִילְבֶר נִרְאָה בְּעֵינַי מַפְחִיד פָּחוֹת לְעֻמַת יְצוּר-יְעָרוֹת זֶה.
כֵּיוָן שֶׁכָּךְ, פָּנִיתִי לְאָחוֹר, וּבְהַבִּיטִי מֵעֵבֶר לִכְתֵפִי הִתְחַלְתִּי חוֹזֵר עַל עֲקֵבַי, לְעֵבֶר הַסִּירוֹת.
בִּן-רֶגַע חָזַר הַיְּצוּר וְהוֹפִיע מֵחָדָש, בִּצַע אִגוּף גָדוֹל וְחָסַם אֶת דַרְכִּי.
הָיִיתִי עָיֵף וְיָגֵעַ; אַךְ אֲפִלוּ אִם הָיוּ כֹּחוֹתַי אִתִּי, לֹא הָיוּ לִי כָּל סִכּוּיִים לְהִתְחָרוֹת בְּרִיצָה עִם יָרִיב אֲשֶׁר כָּזֶה.
קַל וּמָהִיר כַּצְּבִי חָלַף מִגֶזַע אֶל גֶזַע, בְּרוּצוֹ עַל שְׁתַּיִם כְּבֶן-אֱנוֹשׁ, אַךְ בְּצוּרָה שוֹנָה מִכָּל אָדָם שֶׁהִכַּרְתִּי, כְּשֶׁגוּפוֹ הָרָכוּן נוֹגֵעַ כִּמְעַט בָּאֲדָמָה בִּמְרוּצָתוֹ.
וּבְכָל-זֹאת הָיָה זֶה אָדָם, עַתָּה לֹא הָיָה לִי עוֹד סָפֵק בְּכָךְ.
הִתְחַלְתִּי מַעֲלֶה בְּזִכְרוֹנִי אֶת אֲשֶׁר קָרַאתִי עַל אוֹכְלֵי אָדָם.
נִמְצֵאתִי בִּטְוָח שֶׁל קְרִיאָה לְעֶזְרָה; אַךְ עֶצֶם הָעֻבְדָה שֶׁהָיָה זֶה אָדָם, וַאֲפִלוּ פֶּרֶא, הֶחֱזִירָה אֵלַי אֶת בִּטְחוֹנִי.
עָמַדְתִּי אֵפוֹא עַל מְקוֹמִי וְנִסִיתִי לִמְצֹא דֶרֶךְ לְמַלֵט אֶת נַפְשִׁי.
עוֹדֶנִי עוֹמֵד וְחוֹשֵׁב — נִזְכַּרְתִּי פִּתְאֹם בָּאֶקְדָח שֶׁלִי; וּבְרֶגַע שֶׁיָּדַעְתִּי כִּי אֵינֶנִי חֲסַר-מָגֵן חָזַר אֵלַי אֹמֶץ-לִבִּי, בְּהַחְלָטָה נְחוּשָׁה הֶחֱזַרְתִּי אֶת פָּנַי לְעֵבֶר אוֹתוֹ שׁוֹכֵן-אִיִים וּפָסַעְתִּי לְעֶבְרוֹ בִּמְהִירוּת.
הוּא הִסְתַּתֵּר עַתָּה מֵאֲחוֹרֵי גֶזַע-עֵץ אַחֵר, אַךְ אֵין סָפֵק כִּי עָקַב אַחֲרֵי כָּל תְנוּעָה מִתְּנוּעוֹתַי; כִּי בְּרֶגַע שֶׁהִבְחִין כִּי אֲנִי פּוֹסֵע לְעֶבְרוֹ, הוּא חָזַר וְנִתְגַלָה וּפָסַע צַעַד אוֹ שְׁנַיִם לִקְרָאתִי.
אַחַר-כָּךְ הִסֵס, נָסוֹג לְאָחוֹר, פָּסַע שׁוּב קָדִימָה וּלְבַסוֹף – לְמַרְבֵּה הַפְתָּעָתִי וּמְבוּכָתִי – כָּרַע עַל בִּרְכָּיו וְשִׁלֵב אֶת כַּפּוֹת-יָדָיו בּתְחִנָה אִלֶמֶת.
לְמַרְאֶה זֶה נֶעְצַרְתִּי שׁוּב.
“מִי אַתָּה?” שָׁאַלְתִּי.
“בֶּן גַן,” הֵשִׁיב לִי, וְקוֹלוֹ נִשְׁמע בְּאָזְני צָרוּד וְחוֹרְקנִי, כְּקוֹלוֹ שֶׁל מַנְעוּל חָלוּד, " אֲנִי בֶּן גַן הַמִּסְכֵּן, אֲנִי.
וְלא דִבְּרְתִּי עִם בֶּן-אָדָם חַי אוּלַי שָׁלֹשׁ שָׁנִים."
עַתָּה הִבְחַנְתִּי כִּי הוּא הָיָה אָדָם לָבָן כָּמוֹנִי, וכִי אֲרֶשֶׁת פָּנָיו הָיְתָה אֲפִלוּ נְעִימָה לְמַדַי.
עוֹרוֹ, בְּאוֹתָם מְקוֹמוֹת שֶׁבָּהֶם הָיָה חָשׂוּף, הָיָה צְרוּב-שֶׁמֶשׁ; אֲפִלוּ שְׂפָתָיו הָיוּ שְׁחוֹרוֹת; וְעֵינָיו הַבְּהִירוֹת הָיוּ מַרְאֶה מְעוֹרֵר פְּתִיעָה בְּתוֹךְ פָּנִים שְׁחוּמִים אֵלֶה.
מִכָּל הַקַּבְּצָנִים שֶׁרָאִיתִי בִּימֵי חַיַי, הָיָה הוּא מֶלֶךְ לוֹבְשֵׁי הַבְּלוּאִים.
הוּא הָיָה עָטוּף בִּסְחָבוֹת שֶׁל קִרְעֵי אַבַּרְזִין וּבַדֵי מִפְרַשׂ יְשָׁנִים; וּמְלֶאכֶת טְלָאִים מֻפְלָאָה זוֹ נֶעֶשְׂתָה בְּשִׁיטוֹת הַשּׁוֹנוֹת וְהַמְּשֻׁנוֹת בְּיוֹתֵר שֶׁל כְּלִיבָה וְחִזוּק — כַּפְתּוֹרֵי נְחֹשֶׁת, קִסְמֵי עֵץ וְלוּלְאוֹת-עוֹר.
אֶת מָתְנָיו הִקִיפָה חֲגוֹרַת-עוֹר יְשָׁנָה, בַּעֲלַת אַבְזֵמֵי נְחֹשֶׁת, וְהָיָה זֶה הַדָּבָר הַשָּׁלֵם הַיָּחִיד בְּמִכְלוֹל מַלְבּוּשָׁיו.
" שָׁלֹשׁ שָׁנִים!" קָרָאתִי נִרְעָשׁ, “הַאִם נִצַלְתָּ מֵאֳנִיָּה טוֹבַעַת?”
“לֹא חָבֵר,” עָנָה נִטַשְׁתִּי."
שָׁמַעְתִּי כְּבָר מִלָּה זוֹ וְיָדַעְתִּי כִּי מַשְׁמָעָהּ עֹנֶשׁ נוֹרָא, הַנָּפוֹץ בֵּין שׁוֹדְדֵי-הַיָּם – בּוֹ הֵם נוֹטְשִׁים אֶת הָעֲבַרְיָן לְנַפְשׁוֹ עִם רוֹבֶה וַאֲבַק-שְׂרֵפָה עַל אִי נִדָח וְשׁוֹמֵם, בּוֹ נִגְזָר עָלָיו לְבַלוֹת אֶת שְׁאֵרִית יָמָיו.
“נִטַשְתִּי כָּאן לִפְנֵי שָׁלֹשׁ שָׁנִים,” הוֹסִיף לְדַבֵּר, “וּמֵאָז לֹא אָכַלְתִּי כְּלוּם, רַק בָּשָׂר שֶׁל עִזֵי-בָּר, וְגַרְגְרִים וְגַם צְדָפִים.
אֲבָל שְׁמַע לִי, חָבֵר, הַלֵּב שֶׁלִי יוֹצֵא אֶל אֵיזֶה אֹכֶל תַּרְבּוּתִי.
תַּגִיד, אֵין לְךָ כָּאן בְּמִקְרֶה אֵיזהֶ חֲתִיכַת גְבִינָה אוּלַי? לֹא? אַי, אֵיךְ שֶׁחָלַמְתִּי בַּלֵּילוֹת הָאֲרֻכִּים שֶׁעָבְרוּ עָלַי עַל גְבִינָה – צְהֻבָּה בְּדֶרֶךְ כְּלָל – עַד שֶׁהִתְעוֹרַרְתִּי וְהִנֵה אֲנִי כָּאן.”
“אִם רַק אַצְלִיחַ לַעֲלוֹת שׁוּב עַל הָאֳנִיָּה,” הִבְטַחְתִּי לוֹ, “אָבִיא לְךָ הַר שֶׁל גְבִינָה.”
כָּל אוֹתָה עֵת הוּא מִשֵׁשׁ אֶת אֲרִיגֵי הַחֲלִיפָה שֶׁלִי, לִטֵף אֶת יָדַי, בָּדַק אֶת מַגָפַי וְהִפְגִין שִׂמְחָה יַלְדוּתִית עַל שֶׁזָכָה לְהִמָצֵא בְּחֶבְרָתוֹ שֶׁל יְצוּר כָּמוֹהוּ.
אַךְ לְמִשְׁמַע דְבָרַי הָאַחֲרוֹנִים הוּא הֵרִים אֶת רֹאשׁוֹ בְּמֵעֵין דְאָגָה.
“אִם רַק תַּצְלִיחַ לַעֲלוֹת עַל הָאֳנִיָּה? זֶה מַה שֶׁאָמַרְתָּ?” חָזַר עַל דְבָרָיו, “לָמָה? מִישֶׁהוּ מַפְרִיעַ לְךָ?”
“לֹא אַתָּה זֶה בָּרוּר.” הָיְתָה תְּשׁוּבָתִי.
“וְאַתָּה צוֹדֵק בּהֶחְלֵט,” קָרָא, " אֲבָל… אֵיךְ קוֹרְאִים לְךָ, חָבֵר?"
" גִ’ים." עָנִיתִי.
" ג’ים, גִ’ים," אָמַר בַּהֲנָאָה מְרֻבָּה, “כָּכָה זֶה, גִ’ים.
כָּל הַשָּׁנִים חָיִיתִי חַיִים מְזֻפָּתִים כָּאֵלֶה, שֶׁזֹאת פָּשוּט בּוּשָׁה לִשְׁמֹעַ אוֹתָם.
הִנֵה לְמָשָׁל, תַּבִּיט עָלַי.
מֶה הָיִיתָ חוֹשֵׁב,” שָׁאַל, “שֶׁהָיְתָה לִי אִמָּא אֲדוּקָה אוֹ לֹא?”
“לֹא… לֹא בִּמְיֻחָד.” עָנִיתִי בְּהִסוּס.
“אָה, אַתָּה רוֹאֶה?” אָמַר, " אֲבָל דַוְקָא הָיְתָה לִי, וְעוֹד אֵיזֶה דָתִיָה! נוֹרָא! ואֲנִי הָיִיתִי יֶלֶד מְנֻמָס, וְאָדוּק, וְהָיִיתִי מְסֻגָל לִטְחֹן אֶת סֵפֶר הַתְּפִלוֹת בִּמְהִירוּת כַּזֹּאת, שֶׁלֹא הָיִיתָ מַצְלִיחַ לְהַפְרִיד בֵּין הַמִּלִים.
וְתִרְאֶה מַה יָצָא מִזֶה, גִ’ים.
וְהַכֹּל הִתְחִיל בִּקְלִיעוֹת-בּוּל עַל הַמַּצֵבוֹת הַקְּדוֹשׁוֹת.
כֵּן, כָּכָה זֶה הִתְחִיל, וּמִשָׁם זֶה נִמְשַׁךְ הָלְאָה.
וְהָאִמָּא שֶׁלִי, הִיא הִזְהִירָה אוֹתִי וְנִבְּאָה בִּדִיוּק מַה יִהְיֶה הַסּוֹף אִתִּי, זֶה מַה שֶׁהִיא אָמְרָה, הָאִשָׁה הַדָּתִיה! אֲבָל זֹאת הָיְתָה הַהַשְׁגָחָה שֶׁהֵבִיאָה אוֹתִי הֵנָה.
חָשַׁבְתִּי עַל כָּל הָעִנְיָן בְּאֵלֶה הַשָּׁנִים שֶׁבִּלִיתִי לְבַדִי עַל הָאִי הַזֶּה, וְעַכְשָׁו אֲנִי שׁוּב אָדוּק.
יוֹתֵר לֹא תִּתְפֹּס אוֹתִי מְלַקְלֵק רוּם בְּכַמֻיוֹת; רַק כַּמָּה טִפּוֹת בִּשְׁבִיל ‘לְחַיִים’, כַּמּוּבָן, בַּהִזְדַמְנוּת הָרִאשׁוֹנָה שֶׁתִּהְיֶה לִי.
אֲנִי נִשְׁבַּעְתִּי לִהְיוֹת טוֹב וְהָגוּן, וַאֲנִי גַם יוֹדֵע אֵיךְ עוֹשִׂים אֶת זֶה.
וְ…“הוּא הִבִּיט סָבִיב סָבִיב וְהִנְמִיךְ אֶת קוֹלוֹ עַד לִלְחִישָׁה, " אֲנִי בֶּן-אָדָם עָשִׁיר אֲנִי!”
עַתָּה הָיִיתִי מְשֻׁכְנָע, שֶׁדַעְתּוֹ שֶׁל אָדָם אֻמְלָל זֶה נִטְרְפָה עָלָיו בִּשְׁנוֹת בְּדִידוּתוֹ, וְיִתָּכֵן שֶׁמַחֲשָׁבָה זוֹ נִכְּרָה גַם עַל פָּנַי; כִּי הוּא חָזַר וְאָמַר בִּלְהִיטוּת:
“עָשִׁיר! עָשִׁיר אָמַרְתִּי.
וַאֲנִי אָגִיד לְךָ גַם אֶת זֶה.
אֲנִי אֶעֱשֶׂה מִמְךָ בֶּן-אָדָם, גִ’ים.
אַי, גִ’ים, אַתָּה תַּגִיד תּוֹדָה לַמַּזָל שֶׁלְּךָ, תַּגִיד, לָמָה שֶׁהָיִיתָ הָרִאשׁוֹן שֶׁמָצָא אוֹתִי פֹּה!”
אֲבָל בְּרֶגַע זֶה כִּסָה פִּתְאֹם צֵל אֶת פָּנָיו, וְהוּא לָפַת בְּכֹחַ אֶת יָדַי וְהֵרִים אֶצְבַּע מְאַיֶמֶת מוּל פָּנַי.
וְעַכְשָׁו, גִ’ים, תַּגִיד לִי אֶת הָאֱמֶת," אָמַר, “זֹאת לֹא הָאֳנִיָּה שֶׁל פְלִינְט?”
לְמִשְׁמַע הַשְּׁאֵלָה הַזֹּאת יָרְדָה אֶבֶן מֵעַל לִבִּי.
הִתְחַלְתִּי מַאֲמִין כִּי זָכִיתִי בְּבֶן-בְּרִית וְעָנִיתִי מִיָד:
“זֹאת אֵינֶנָה הָאֳנִיָּה שֶׁל פְלִינְט, כִּי פְלִינְט מֵת.
אֲבָל אֹמַר לְךָ אֶת הָאֱמֶת – יֵשׁ כַּמָּה מֵהָאֲנָשִׁים שֶׁל פְלִינְט עַל הָאֳנִיָּה הַזֹּאת, לְרֹעַ הַמַּזָל שֶׁלִי וְשֶׁל הָאֲחֵרִים.”
“וְיֵשׁ שָׁם גַם… בֶּן-אָדָם עִם… עִם רֶגֶל אַחַת?” הִתְנַשֵׁם.
" סִילְבֶר?" שָׁאַלְתִּי.
“כֵּן, סִילְבֶר.
זֶה בְּאֱמֶת הַשֵּׁם שֶׁלוֹ.”
“הוּא הַטַּבָּח.
וְגַם רֹאשׁ הַשּׁוֹדְדִים.”
הוּא הוֹסִיף לֶאֱחֹז בְּשֹׁרֶשׁ-יָדִי, וּלְמִשְׁמַע הַדְּבָרִים הָאֵלֶה הִגְבִּיר אֶת לְחִיצָתוֹ.
“אִם ג’וֹן הָאָרֹךְ שָׁלַח אוֹתְךָ הֵנָה,” אָמַר " אֲנִי הוֹפֵךְ עַל הַמָּקוֹם לִזְאֵב, וַאֲנִי יוֹדֵע אֶת זֶה.
אֲבָל תַּגִיד, תַּגִיד, אֵיפֹה הָיִיתָ כָּל הַזְּמַן?"
בִּמְקום תְּשׁוּבָה, סִפַּרְתִּי לוֹ אֶת קוֹרוֹת הַהַפְלָגָה וְאֶת הַמַּצָב הַבִּישׁ שֶׁבּוֹ מָצָאנוּ עַצְמֵנוּ.
הוּא הֶאֱזִין לִי בְּקֶשֶׁב רַב וּלְאַחַר שֶׁסִימְתִּי טָפַח עַל רֹאשִׁי.
“אַתָּה יֶלֶד טוֹב, גִ’ים,” אָמַר, “וְאַתֶּם תְּקוּעִים עַכְשָׁו בְּבֹץ עָמֹק, לֹא? אֲבָל לֹא נוֹרָא, אַתֶּם רַק תִּסְמְכוּ עַל בֶּן גַן.
בֶּן גַן, הוּא יוֹצִיא אֶתְכֶם מֵהַבֹּץ.
מָה אַתָּה חוֹשֵׁב, שֶׁהָאָצִיל הַזֶּה שֶׁלָכֶם יִהְיֶה דֵי נָדִיב אִם אֶתֵּן לוֹ אֶת הָעֶזְרָה בְּהִתְחַשֵׁב שֶׁגַם הוּא נִמְצָא עַכְשָׁו בַּבֹּץ?”
הִבְטַחְתִּי לוֹ שֶׁטְרִילוֹנֵי הוּא אַחַד הָאֲנָשִׁים הַנְּדִיבִים בְּיוֹתֵר עֲלֵי אֲדָמוֹת.
“אָה, אֲבָל תַּבִּיט עָלַי,” אָמַר בֶּן גַן, “לֹא הִתְכַּוַנְתִּי לָזֶה שֶׁהוּא יִתֵּן לִי אֵיזֶה פֻּנְדָק וַחֲלִיפָה שֶׁל מֶשִׁי וּדְבָרִים כָּאֵלֶה.
אֲנִי לֹא מִתְכַּוֵן לָזֶה, גִ’ים.
מַה שֶׁאֲנִי מִתְכַּוֵן זֶה, שֶׁאִם הוּא יִהְיֶה מוּכָן לָתֵת לִי לַיָּד, נַגִיד אֶלֶף שְׁטֶרְלִינְג בִּמְזֻמָנִים, כֶּסֶף עוֹבֵר לַסּוֹחֵר.”
" אֲנִי בָּטוּחַ שֶׁהוּא יַסְכִּים," אָמַרְתִּי.
“וְגַם נְסִיעָה הַבַּיְתָה.” הוֹסִיף, עִם נִיצוֹץ עַרְמוּמִי בְּעֵינָיו.
“אֵיזו שְׁאֵלָה!” קָרָאתִי " הָאָצִיל טְרִילוֹנֵי הוּא אִישׁ שֶׁל כָּבוֹד.
וּמִלְבַד זֶה, אַחֲרֵי שֶׁנִּפָּטֵר מִן הַמּוֹרְדִים נְבַקֵשׁ אוֹתְךָ לַעֲזֹר לָנוּ לְהָשִׁיט אֶת הָאֳנִיָּה הַבָּיְתָה."
“אָה,” אָמַר, “אַתֶּם תְּבַקְשׁוּ.” וְהוּא נִרְאָה מְרֻצֶה עַד מְאֹד.
“ועַכְשָׁו תַּקְשִׁיב לַסִּפּוּר שֶׁלִי,” הִמְשִׁיךְ בֶּן גַן, "אֲסַפֵּר לְךָ רַק אֶת זֶה – וְדַי.
אֲנִי הָיִיתִי עַל הָאֳנִיָּה שֶׁל פְלִינְט בִּזְמַן שֶׁהוּא קָבַר אֶת הַאוֹצָר.
הוּא יַחַד עִם עוֹד שִׁשָׁה יַמָאִים, שִׁשָׁה בַּחוּרִים עִם הֲמוֹן כֹּחַ.
הֵם הָיוּ עַל הַחוֹף אוּלַי שָׁבוּעַ, וַאֲנַחְנוּ נִשְׁאַרְנוּ כָּל הַזְּמַן עַל הַגִּגִית הַיְּשָׁנָה שֶׁלוֹ, ‘אֲרִי-הַיָּם’.
עַד שֶׁיוֹם נֶחְמָד אֶחָד חָזַר אֵלֵינוּ פְלִינְט לְבַדוֹ בְּתוֹךְ סִירָה קְטַנָה, וְהָרֹאשׁ שֶׁלוֹ קָשׁוּר בְּמִטְפַּחַת כְּחֻלָה.
הַשֶּׁמֶשׁ טִפְּסָה בַּשָּׁמַיִם, וְהַפָּנִים שֶׁלוֹ הָיוּ לְבָנִים כְּמוֹ פַּרְצוּף שֶׁל מֵת.
אֲבָל הוּא הָיָה חַי, אַתָּה שׁוֹמֵע, וְכָל הַשִּׁשָה הָאֲחֵרִים מֵתִים – וּקְבוּרִים עָמֹק בָּאֲדָמָה.
אֵיךְ הוּא עָשָׂה אֶת זֶה אַף אֶחָד עַל הַסִּפּוּן לֹא יָכֹל לְנַחֵשׁ.
הֵם נִלְחֲמוּ בֵּינֵיהֶם, זֶה בָּטוּחַ, וְהוּא לְבַדוֹ הִשְׁכִּיב אֶת כָּל הַשִּׁשָה.
בִּילִי בּוֹנְס הָיָה הַחוֹבֵל, וְג’וֹן הָאָרֹךְ הָיָה הַ’פְסְנַאי; וְהֵם שָׁאֲלוּ אוֹתוֹ אֵיפֹה בְּדִיוּק הָאוֹצָר.
‘אָה’ כָּכָה עָנָה לָהֶם, ‘אַתֶּם יְכוֹלִים לָרֶדֶת לַחוֹף, אִם מִתְחַשֵׁק לָכֶם, וּלְהִשָׁאֵר שָׁם’, כָּכָה עָנָה, ‘אֲבָל מַה שֶׁנוֹגֵעַ לָאֳנִיָּה – הִיא תָּשׁוּט מִפֹּה לְהָבִיא עוֹד אוֹצָר, לַעֲזָאזֵל!’ זֶה מַה שֶׁהוּא אָמַר.
"טוֹב.
אַחֲרֵי שָׁלֹשׁ שָׁנִים הָיִיתִי בָּאֳנִיָּה אַחֶרֶת, וּפִתְאֹם רָאִינוּ אֶת הָאִי הַזֶּה.
‘תִּשְׁמְעוּ לִי, חֲבֵרִים’, אָמַרְתִּי, ‘כָּאן נִמְצָא הָאוֹצָר שֶׁל פְלִינְט.
בּוֹאוּ נֵרֵד לַחוֹף לִמְצֹא אוֹתוֹ’.
הַקֶּפְּטֵן לֹא רָצָה, אֲבָל כָּל הָמַלָחִים הָיוּ בַּדֵּעָה שֶׁלִי וְיָרַדְנוּ לַחוֹף.
שְׁנֵים-עָשָׂר יוֹם חִפַּשְׂנוּ וְחִפַּשְׂנוּ, וּבְכָל יוֹם שֶׁעָבַר הֵם קִלִלוּ אוֹתִי יוֹתֵר וְיוֹתֵר, עַד שֶׁבֹּקֶר בָּהִיר אֶחָד חָזְרוּ כָּל הַמַּלָחִים לָאֳנִיָּה.
‘וּמַה שֶנוֹגֵע לְךָ, בִּנְיָמִין גַן’, כָּכָה אָמְרוּ, ‘הִנֵה רוֹבֶה’, אָמְרוּ, ‘וְהִנֵה גַם אֵת וְגַרְזֶן’, אָמְרוּ, ‘אַתָּה יָכוֹל לְהִשָׁאֵר כָּאן וְלִמְצֹא אֶת הָאוֹצָר שֶל פְלִינְט בְּעַצְמְךָ,’ אָמְרוּ.
“זֶהוּ זֶה, גִ’ים.
שָׁלֹשׁ שָׁנִים אֲנִי מְבַלֶה פֹּה, בְּלִי אַף חֲתִיכָה שֶׁל אֹכֶל תַּרְבּוּתִי מֵהַיּוֹם הַהוּא עַד הַיּוֹם הַזֶּה.
אֲבָל עַכְשָׁו, תַּבִּיט הֵנָה, תַּבִּיט עָלַי טוֹב וְתַגִיד: אֲנִי נִרְאֶה לְךָ כְּמוֹ אֵיזֶה מַלָח פָּשוּט, אוּלַי? לֹא – אַתָּה אוֹמֵר.
וְגַם אַף פַּעַם לֹא הָיִיתִי – אֲנִי אוֹמֵר.”
וְהוּא קָרַץ אֵלַי וְצָבַט אוֹתִי עַד לִכְאֵב.
“ועַכְשָׁו, גִ’ים, אֵלֶה הַמִּלִים שֶׁתַּגִיד לָאָצִיל שֶׁלְּךָ,” הִמְשִׁיךְ בֶּן גַן וְאָמַר, “אַף פַּעַם הוּא לֹא הָיָה – אֵלֶה הַמִּלִים: שָׁלֹשׁ שָׁנִים הָיָה הַבֶּן-אָדָם עַל הָאִי הַזֶּה, בַּיּוֹם וּבַחֹשֶׁךְ, בַּחֹם וּבַגֶשֶׁם; וְלִפְעָמִים הוּא הָיָה חוֹשֵׁב, אוּלַי, עַל אֵיזוֹ תְּפִלָה (כָּכָה תַגִיד), וְלִפְעָמִים הוּא הָיָה חוֹשֵׁב, אוּלַי, עַל הָאִמָּא הַזְּקֵנָה שֶׁלוֹ, שֶׁאוּלַי עוֹד חָיָה (כָּכָה תַגִיד); אֲבָל רֹב הַזְּמַן (כָּכָה בְּדִיוּק תַגִיד) – רֹב הַזְּמַן הָיָה בֶּן גַן עָסוּק בְּעִנְיָן אַחֵר לְגַמְרֵי.
וְאָז תִּתֵּן לוֹ צְבִיטָה, הִנֵה כָּכָה.” וְהוּא צָבַט אוֹתִי שׁוּב, כְּאִלוּ הָיִיתִי אִישׁ-סוֹדֹו.
“וְאָז,” הִמְשִיךְ, "וְאָז תָקוּם וְתַגִיד לוֹ אֶת הַמִּלִים הָאֵלֶה: גַן הוּא אִישׁ טוֹב (כָּכָה תַּגִיד), וְהוּא יָשִׂים עֵסֶק יָקָר – כֵּן, כֵּן, עֵסֶק יָקָר, שִׂים לֵב – מִן הַנֶּאֱמָן לַיָּדַיִם שֶׁל גֶ’נְטֶלְמֶן מִלֵדָה, וְלֹא גֶ’נְטֶלְמֶן בַּעַל-מַזָל, כִּי הוּא בְּעַצְמוֹ כָּזֶה.
“יָפֶה,” אָמַרְתִּי, “אַךְ לֹא הֵבַנְתִּי אַף מִלָּה אַחַת מִדְבָרֶיךָ.
וַאֲפִלוּ אִם הֵבַנְתִּי – אֵיךְ אוּכַל לַעֲלוֹת עַכְשָׁו עַל הָאֳנִיָּה?”
“אָה,” אָמַר, "זֹאת הִיא הַצָּרָה, מָה? טוֹב, אֲנִי אֶתֵּן לְךָ אֶת הַסִּירָה שֶׁלִי, שֶׁבָּנִיתִי בִּשְׁתֵּי הַיָּדַיִם הָאֵלֶה שֶׁלִי.
הִיא עוֹגֶנֶת מִתַּחַת לַסֶּלַע הַלָּבָן.
בַּמַּצָב הֲכִי גָרוּעַ נוּכַל לְהַגִיעַ אֵלֶיהָ אַחֲרֵי הַשְּׁקִיעָה, בַּחֹשֶׁךְ.
הֵי! קָרָא פִּתְאֹם, “מַה זֶה?”
שֶׁכֵּן בְּרֶגַע זֶה מַמָשׁ – אַף-עַל-פִּי שֶׁנוֹתְרוּ עוֹד שְׁעָתַיִם עַד הַשְּׁקִיעָה – הִתְעוֹרֵר הָאִי לְהֵדֵי רַעְמוֹ שֶׁל תּוֹתָח.
“הֵם הִתְחִילוּ לְהִלָחֵם!”צָעַקְתִּי, “רוּץ אַחֲרַי!”
פָּתָחְתִּי בְּרִיצָה לְעֵבֶר הַמַּעֲגָן, כְּשֶׁכָּל פְּחָדַי נִמְחוּ וְאֵינָם; וּלְצִדִי רָץ שׁוֹכֵן-הָאִי הֶעָטוּף בְּעוֹרוֹת-עִזִים וְצַעֲדוֹ קַל וּמָהִיר.
“שְׂמֹאלָה, שְׂמֹאלָה,” קָרָא אֵלַי, “רוּץ לְצַד שְׂמֹאל, אֶחָא גִ’ים! רוּץ מִתַּחַת לָעֵצִים! הִנֵה שָׁם צַדְתִּי אֶת הָעֵז הָרִאשׁוֹנָה שֶׁלִי.
הֵן לֹא בָּאוֹת הֵנָה עַכְשָׁו; הֵן כֻּלָן מְטַפְּסוֹת לְרָאשֵׁי הֶהָרִים, כִּי יֵשׁ לָהֶן פַּחַד מִבִּנְיָמִין גַן.
אָה! וְהִנֵה בֵּית-הַקְּרָבוֹת,” הוּא הִתְכַּוֵן בְּוַדַאי לְבֵית-קְבָרוֹת – “אַתָּה רוֹאֶה אֶת הַתִּלִים הָאֵלֶה? אֲנִי בָּא הֵנָה וּמִתְפַּלֵל מִפֹּה לְשָׁם, כְּשֶׁנִּדְמֶה לִי שֶׁזֶהוּ אוּלַי יוֹם שַׁבָּת.
זֶה לֹא בְּדִיוּק כְּנֵסִיָה, אֲבָל זֶהוּ בְּכָל-זֹאת מִין מָקוֹם קָדוֹשׁ, פָּחוֹת אוֹ יוֹתֵר.
אֲבָל אַתָּה אוּלַי חוֹשֵׁב – בֶּן גַן הוּא מִסְכֵּן כָּזֶה, בְּלִי שׁוּם כֹּהֵן קָדוֹשׁ, וּבְלִי שׁוּם סֵפֶר קָדוֹשׁ וְדֶגֶל, אַתָּה חוֹשֵׁב…”
וְהוּא הוֹסִיף וְדִּבֵּר, בְּעוֹד אֲנִי רַצְתִּי, מִבְּלִי לְצַפּוֹת כְּלָל לִתְשׁוּבָה.
לְאַחַר דִמְמַת-מָה בָּאוּ בְּעִקְבוֹת יְרִיַת הַתּוֹתָח מַטְחֵי יְרִיוֹת קְצָרִים שֶׁל רוֹבִים.
דְמָמָה נוֹסֶפֶת, וְאַחֲרֶיהָ – בְּמֶרְחַק מָאתַיִם מֶטְרִים מֵאִתָּנוּ, רָאִיתִי אֶת הַדֶּגֶל הָאָנְגְלִי מִתְנוֹסֵס בִּשְמֵי הַיַּעַר.
16.
כֵּיצַד נִטְשָׁה הָאֳנִיָּה
הַשָּׁעָה הָיְתָה אַחַת וּשְׁלשִׁים – שְׁלשָׁה פַּעֲמוֹנִים בִּלְשׁוֹן הַיַּמָּאִים – כַּאֲשֶׁר יָצְאוּ שְׁתֵּי הַסִּירוֹת מִן הַ“הִסְפַּנְיוֹלָה” אֶל הַחוֹף.
הַקְּבַרְנִיט, הָאָצִיל וַאֲנִי יָשַׁבְנוּ בַּתָּא וְשׂוֹחַחְנוּ עַל מַצַב הָעִנְינִים.
אִלוּ רַק נָשְׁבָה רוּחַ קַלָה, הָיִינוּ מִשְׁתַּלְטִים עַל שֵׁשֶׁת הַמּוֹרְדִים, שֶׁנִּשְׁאֲרוּ אִתָּנוּ עַל הַסִּפּוּן, מַעֲלִים עֹגֶן וּמַפְלִיגִים אֶל לֶב-יָם.
אֲבָל הָרוּחַ עָצְרָה נְשִׁיבָתָהּ; וּכְדֵי לְהַשְׁלִים אֶת אָזְלַת יָדֵנוּ, הוֹפִיעַ פּתְאֹם הַנְטֶר וּבִשֵׂר לָנוּ כִּי גִ’ים הוֹקִינֶס חָמַק וְיָרַד לְאַחַת הַסִּירוֹת וְהִפְלִיג עִם הָאֲחֵרִים אֶל הַחוֹף.
מֵעוֹלָם לֹא עָלָה בְּדַעְתֵּנוּ לְהַטִיל סָפֵק בְּנֶאֱמָנוּתוֹ שֶׁל גִ’ים; אַךְ חֲרָדָה מִלְאָה אֶת לִבֵּנוּ לִשְׁלוֹמוֹ.
הֲרֵי הִפְלִיג בְּחֶבְרָתָם שֶׁל אַנְשֵׁי דָמִים, וּמִי יוֹדֵע אִם נִזְכֶּה לִרְאוֹתוֹ שׁוּב אִתָּנוּ.
עָלִינוּ בְּרִיצָה אֶל הַסִּפּוּן.
הַזֶּפֶת בִּעְבְּעָה בֵּין סִדְקֵי הַקְּרָשִׁים, וְצַחֲנַת הַמָּקוֹם עוֹרְרָה בִּי בְּחִילָה.
אִם אֵי-פַּעַם הֵרִיחַ אָדָם רֵיחָם שֶׁל טִיפוּס וְקַדַחַת, הֲרֵי הָיָה זֶה בְּמַעֲגָן מְתֹעָב זֶה.
שֵׁשֶׁת הַנְּבָלִים יָשְׁבוּ בְּצִלוֹ שֶׁל מִפְרָשׂ בִּמְדוֹר-הַמַּלָחִים וְרָטְנוּ בֵּינָם לְבֵין עצְמָם.
עַל הַחוֹף הִבְחַנוּ בַּסִּירוֹת הַקְּשׁוּרוֹת לְגִזְעֵי עֵצִים, לְיַד שֶׁפֶךְ הַנְּחָלִים, וּבְכָל אַחַת מֵהֶן יוֹשֵׁב מַלָח שׁוֹמֵר.
אֶחָד מֵהָם שָׁרַק לְעַצְמוֹ אֶת נְעִימַת לוּלִיבָּרוּ."
הַהַמְתָּנָה הִתִּישָׁה אוֹתָנוּ; וְאָז גָמַרְנוּ אֹמֶר, כִּי הַנְטֶר וַאֲנִי נֵרֵד בְּדוּגִית אֶל הַחוֹף וּנְנַסֶה לֶאֱסֹף יְדִיעוֹת.
סִירוֹת הַמּוֹרְדִים נָטוּ לְיָמִין, אךְ הַנְטֶר וַאֲנִי חָתַרְנוּ יָשָׁר לְעֵבֶר חוֹמַת הַקּוֹרוֹת, הַמְּסֻמֶנֶת עַל הַמַּפָּה.
שְׁנֵי הַבַּרְנשִׁים שׁוֹמְרֵי הַסִּירוֹת נִרְאוּ מֻפְתָּעִים מֵהוֹפָעָתֵנוּ הַפִּתְאֹמִית; הַ"לוּלִיבָּרוּ " נִקְטַע בְּאֶמְצַע וְרָאִינוּ אוֹתָם נוֹעָצִים בֵּינֵיהֶם מַה לַעֲשׂוֹת.
אִלוּ הָיוּ הוֹלְכִים וּמְסַפְּרִים זֹאת לְסִילְבֶר, הָיָה הַכֹּל מִתְרַחֵשׁ אַחֶרֶת; אַךְ הֵם הֶחְלִיטוּ, כַּנִּרְאֶה, לְמַלֵא בְּדַיְקָנוּת אַחַר הַהוֹרָאוֹת שֶׁבִּידֵיהֶם, וְעַל כֵּן הוֹסִיפוּ לָשֶׁבֶת בִּמְקוֹמָם וְחָזְרוּ לשְׁרֹק אֶת " לוּלִיבָּרוּ ".
הַחוֹף הִתְעַקֵל בְּמֶרְחַק-מָה מֵאִתָּנוּ, וְאָנוּ פָּנִינוּ לְאוֹתוֹ צַד, כְּדֵי שֶׁהָעִקוּל יַחֲצֹץ בֵּינֵינוּ לְבֵין סִירוֹת הַמּוֹרְדִים.
עוֹד לִפְנֵי שֶׁיָּרַדְנוּ לַחוֹף נֶעֶלְמוּ אֵלֶה מֵעֵינֵינוּ.
יָרַדְתִּי בִּקְפִיצָה מִן הַסִּירָה וּפָתַחְתִּי בְּרִיצָה – מִטְפַּחַת-מֶשִׁי גְדוֹלָה מִתַּחַת לְכוֹבָעִי לְמָגֵן מִפְּנֵי הַחֹם וְהָאֶקְדָחִים דְרוּכִים בְּיָדַי.
לֹא עָבַרְתִּי מֵאָה מֶטְרִים, וְהַחוֹמָה נִתְגַלְתָה לְעֵינַי.
וְזֶה סִפּוּרָהּ שֶׁל הַחוֹמָה.
מַעְיָן שֶׁל מַיִם צְלוּלִים נָבַע עַל רֹאשׁוֹ שֶׁל תֵּל; עַל תֵּל זֶה, בְּסָמוּךְ לַמַּעְיָן, הֵקִימוּ שׁוֹדְדֵי-הַיָּם בִּקְתַּת קוֹרוֹת אֵיתָנָה, שֶׁאַרְבָּעִים אִישׁ עֲשׂוּיִים לְהִתְבַּצֵּר בָּהּ, עִם אֶשְׁנַבֵּי יְרִיָה בְּכָל אַרְבַּעַת הַקִּירוֹת.
מִסָבִיב לַבִּקְתָּה בֵּרְאוּ שֶׁטַח נִרְחָב, הִקִיפוּ בְּחוֹמַת קוֹרוֹת, שְׁנֵי מֶטְרים גָבְהָהּ, לְלֹא כָּל פֶּתַח – חֲזָקָה מִכְּדֵי שֶׁאֶפְשָׁר יִהְיֶה לְמוֹטְטָהּ, אַךְ נִרְחֶבֶת מִדַי מִלְשַׁמֵשׁ מַחֲסֶה רָאוּי לִנְצוּרִים.
אֶלָא שֶׁהָאֲנָשִׁים שֶׁהִתְבַּצְרוּ בְּתוֹךְ הַבִּקְתָּה חָשׁוּ עַצְמָם בְּטוּחִים לְמַדַי; הָיָה לָהֶם מָזוֹן רַב, הָיְתָה לָהֶם תַּצְפִּית יְעִילָה, וְהֵם יָכְלוּ לְהַחֲזִיק מַעֲמָד גַם מוּל גְדוּד שָלֵם.
הַדָּבָר שֶׁמָשַׁךְ אוֹתִי לְכָאן הָיָה הַמַּעְיָן הַצָּלוּל.
שֶׁכֵּן, אַף-עַל-פִּי שֶׁהַתָּא שֶׁלָנוּ בְּ“הִסְפַּנְיוֹלָה” הָיָה מָקוֹם בָּטוּחַ לְהִתְבַּצֵר בּוֹ – בִּהְיוֹתוֹ מְשֻׁפָּע בְּנֶשֶׁק וְתַחְמֹשֶׁת, מָזוֹן וְיֵינוֹת מְשֻבָּחִים – דָבָר אֶחָד חָשׁוּב חָסַר בּוֹ, וְהוּא מַיִם.
הִרְהַרְתִּי בַּדָּבָר בְּשָׁעָה שֶׁהִגִיעָה לְאָזְנֵינוּ מִן הָאִי זַעֲקַת-הַמָּוֶת שֶׁל אָדָם נִקְטָל.
מָוֶת אַלִים לֹא הָיָה דָבָר חָדָשׁ בִּשְׁבִילִי – שֵׁרַתִּי תַּחַת פִּקוּדוֹ שֶׁל הַדֻּכָּס מִקַמְבֶּרְלֶנְד, וְאַף אֲנִי עַצְמִי נִפְצַעְתִּי בִּקְרָב פוֹנְטֶנוֹי – אַךְ לְמִשְׁמַע זְעָקָה זוֹ קָפָא דָמִי בְּעוֹרְקַי.
גִ’ים הוֹקִינְס נִקְטַל – הָיְתָה הַמַּחֲשָׁבָה הַרִאשׁוֹנָה שֶׁחָלְפָה בְּמֹחִי.
אֲבָל הָיִיתִי לֹא רַק חַיָל וָתִיק, אֶלָא גַם רוֹפֵא.
וּבְמִשְׁלַח-יָד זֶה אָסוּר לְאַבֵּד גַם רֶגַע אֶחָד לְבַטָלָה.
בְּרִיצָה מְהִירָה חָזַרְנוּ אֶל הַחוֹף וְקָפַצְנוּ לְתוֹךְ הַדּוּגִית.
הַנְטֶר חָתַר בַּמְּשׁוֹטִים בְּכָל כֹּחוֹ וְהַסִּירָה מַמָשׁ עוֹפְפָה עַל פְּנֵי הַמַּיִם.
לֹא עָבְרוּ דַקוֹת רַבּוֹת וְשׁוּב הָיִינוּ עַל סִפּוּנָה שֶׁל הַ“הִסְפַּנְיוֹלָה”.
מָצָאתִי אֶת כֻּלָם רוֹעֲדִים מִפַּחָד וּדְאָגָה, וְלֹא הֻפְתַּעְתִּי מִכָּךְ.
הָאָצִיל טְרִילוֹנֵי יָשַׁב עַל כִּסְאוֹ חִוֵר כְּסִיד, מְהַרְהֵר בְּמַר גוֹרָלֵנוּ; וְאִלוּ אֶחָד מִשֵשֶׁת הַמַּלָחִים קִדֵם אֶת פָּנֵינוּ בְּשִמְחָה.
“הֲרֵי לָכֶם גֶבֶר!” אָמַר קַפִּיטַן סְמוֹלֶט וְהִפְנָה אֶת רֹאשׁו לְעֵבֶר אוֹתוֹ מַלָח, “הוּא כִּמְעַט הִתְעַלֵף, דוֹקְטוֹר, כְּשֶׁשָּׁמַע אֶת הַצְּעָקָה.
עוד אֶחָד מַתְאִים, וְהָאִישׁ הַזֶּה יִצְטָרֵף אֵלֵינוּ.”
סִפַּרְתִּי לַקַּבַּרְנִיט אֶת תָּכְנִיתִי וּמִיָד יָשַׁבְנוּ לְעַבֵּד אֶת פְּרָטֶיהָ.
הִצַבְנוּ אֶת רֶדְרוּת הַזָּקֵן בַּמַּעֲבָר שֶׁבֵּין הַתָּא וּמְדוֹר-הַמַּלָחִים וְצִיַדְנוּ אוֹתוֹ בְּאַרְבָּעָה רוֹבִים טְעוּנִים וּמִזְרָן לַהֲגָנָה.
הַנְטֶר הֶעֱבִיר אֶת הַסִּירָה אֶל מִתַּחַת לְיַרְכָתַיִם, וְג’וֹיְס וַאֲנִי הִתְחַלְנוּ מַעְמִיסִים עָלֶיהָ קֻפְסוֹת אֲבַק-שְׂרֵפָה, רוֹבִים, שַׂקִיוֹת לֶחֶם וּבִּיסְקְוִיטִים, קָתְלֵי בָּשָׂר, חֲבִיֹנֶת יֵין-שָׂרָף וְאֶת תִּיק-הָרוֹפְאִים הַיָּקָר שֶׁלִי.
בְּאוֹתָהּ עֵת נִצְבוּ הָאָצִיל וְהַקְּבַרְנִיט עַל הַסִּפּוּן וְנִסוּ לִיצֹר קֶשֶׁר עִם הַהַגַאי, שֶׁהָיָה עַתָּה הַיַּמַּאי הָרִאשׁון בַּמַּעֲלָה עַל הָאֳנִיָּה.
" יִשְׂרָאֵל הֶנְדְס!" קָרָא אֵלָיו קַפִּיטַן סְמוֹלֶט," הָאָצִיל וַאֲנִי חֲמוּשִׁים בְּאַרְבָּעָה אֶקְדָחִים טְעוּנִים.
אִם מִישֶׁהוּ מִכֶּם יְגַלֶה גַם סִימָן קַל בְיוֹתֵר שֶׁל הִתְחַכְּמוּת – אֵינֶנֶי מְקַנֵא בּוֹ."
כָּל הַשִּׁשָׁה נָסוֹגוּ לְאָחוֹר, וּלְאַחַר הִתְיָעֲצוֹּת קַלָה הֵם יָרְדוּ בְּרִיצָה אֶל חִפַּת-הַיְּרִידָה, מִתּוֹךְ מַחֲשָׁבָה לְהַפְתִּיעַ אוֹתָנוּ מֵאָחוֹר; אַךְ מִשֶׁרָאוּ אֶת רֶדְרוּת מַמְתִּין לָהֶם בַּמַּעֲבָר, הֵם שִׁנוּ מִיָד אֶת מְגַמַת פְּנֵיהֶם וְנִסוּ לַעֲלוֹת שׁוּב אֶל הַסִּפּוּן.
רֹאשׁ אֶחָד צָץ בְּמַעֲלֵה הַמַּדְרֵגוֹת.
“בּוֹא, כֶּלֶב!” צָעַק לְעֶבְרוֹ הַקְּבַרְנִיט.
הָרֹאשׁ חָזַר וְנֶעְלַם כִּלְעֻמַת שֶׁבָּא; וּבַשָׁעָה הַבָּאָה לֹא שָׁמַעְנוּ עוֹד כָּל אוֹת-חַיִים מִשֵשֶׁת הַמַּלָחִים אֲחוּזֵי הַפַּחַד.
בֵּינָתַים הִסְפַּקְנוּ, ג’וֹיְס הַנְטֶר וַאֲנִי, לְמַלֵא אֶת הַסִּירָה בְּצִיוּד רַב כְּכָל שֶׁהֵעַזְנוּ וְיָצָאנוּ שׁוּב אֶל הַחוֹף, בַּמְּהִירוּת הָרַבָּה בְּיוֹתֵר שֶׁמְשׁוֹטֵינוּ יָכְלוּ לְהַסִּיעֵנוּ.
הַפְלָגָה שְׁנִיה זוֹ עוֹרְרָה אֶת תְּשׂוּמַת-לִבָּם שֶׁל שׁוֹמְרֵי הַסִּירוֹת שֶׁעַל הַחוֹף.
שְׁרִיקַת הַ“לוּלִיבָּרוּ” נִקְטְעָה מֵחָדָשׁ, וּשְׁנִיוֹת אֲחָדוֹת לִפְנֵי שֶׁנֶעֶלְמוּ מֵעֵינֵינוּ רָאִינוּ אֶחָד מֵהֶם מְזַנֵק אֶל הַחוֹף וּפוֹתֵחַ בְּרִיצָה מְהִירָה.
לְהֶרֶף עַיִן עָלָה בְּדַעְתִּי לְשַׁנוֹת אֶת הַתָּכְנִית וּלְטַבֵּעַ אֶת סִירוֹתֵיהֶם, אַךְ הֵבַנְתִּי, כִּי אִם סִילְבֶר וַאֲנָשָׁיו נִמְצָאִים בְּקִרְבַת מָקוֹם, עָלוּל נִסָיוֹן זֶה לַעֲלוֹת בְּחַיֵינוּ.
מִקֵץ שָׁעָה קַלָה הִגָעְנוּ אֶל הַחוֹף, בְּאוֹתוֹ מָקוֹם עַצְמוֹ שֶׁבּוֹ נָחַתְנוּ בַּפַּעַם הָרִאשׁוֹנָה, וּשְׁלשְׁתֵּנוּ הִתְחַלְנוּ מַעֲבִירִים אֶת הַצִּיּוּד אֶל הַבִּקְתָּה.
הֵטַלְנוּ אֶת מַשָׂאֵנוּ אֶל מֵעֵבֶר לחוֹמָה, וּבְהַשְׁאִירֵנוּ אֶת ג’וֹיְס מֵאָחוֹר לשְׁמֹר עַל הַצִּיּוּד הַיָּקָר – אָמְנָם אָדָם יָחִיד, אַךְ יַחַד עִם מַחֲצִית הַתְּרֵיסַר רוֹבִים – חָזָרְתִּי עִם הַנְטֶר אֶל סִירָתֵנוּ לְהַמְשִׁיךְ בְּהַעֲבָרַת הַמִּטְעָן.
עָשִׂינוּ דֶרֶךְ זוֹ שׁוּב וְשׁוּב, מִבְּלִי לָנוּחַ גַם רֶגַע, עַד שֶׁהִשְׁלַמְנוּ אֶת הַהַעֲבָרָה כֻּלָהּ.
אָז הִשְׁאַרְתִּי אֶת שְׁנֵי עוֹזְרַי מֵאָחוֹר, כְּדֵי לְהַעֲבִיר אֶת הַצִּיּוּד אֶל תּוֹךְ הַבִּקְתָּה, וַאֲנִי חָתַרְתִּי בַּחֲזָרָה אֶל הַ“הִסְפַּנְיוֹלָה” מַהֵר כְּכָל שֶׁיָּכֹלְתִּי.
הַנִּסָיוֹן לְהַעֲבִיר סִירָה טְעוּנָה שְׁנִיָּה אֶל הַחוֹף נִרְאָה נוֹעָז וּמְסֻכָּן יוֹתֵר מִשֶׁהָיָה בֶּאֱמֶת, אָמְנָם, הֵם עָלוּ עָלֵינוּ בְּמִסְפָּרָם, אַךְ אָנוּ הָיִינוּ חֲמוּשִׁים בְּנֶשֶׁק רַב יוֹתֵר.
לְאִישׁ מִבֵּין הַשּׁוֹדְדִים שֶׁעַל הַחוֹף לֹא הָיָה רוֹבֶה, וְעוֹד לִפְנֵי שֶׁהָיוּ מַסְפִיקִים לְהִתְקָרֵב לִטְוָח שֶׁל יְרִיַת אֶקְדָח, הָיִינוּ אָנוּ מִתְגַבְּרִים עֲלֵיהֶם לְלֹא קֹשִׁי בְּרוֹבֵינוּ.
הָאָצִיל טְרִילוֹנֵי הִמְתִּין לְשׁוּבִי לְיַד חַלּוֹן הַיַּרְכָתַיִם.
לְלֹא שְׁהִיוֹת קָשַׁר אֶת הַסִּירָה וְחָזַרְנוּ לְהַטְעִין אוֹתָהּ בְּלֹא לְאַבֵּד גַם רֶגַע אֶחָד.
הַמִּטְעָן כָּלַל הַפַּעַם בָּשָׂר, בִּיסְקְוִיטִים וַאֲבַק-שְׂרֵפָה, וְכֵן רוֹבֶה וְחֶרֶב לְכָל אֶחָד מֵאַרְבַּעְתֵּנוּ – הָאָצִיל, הַקְּבַרְנִיט, רֶדְרוּת וַאֲנִי.
אֶת הַנֶּשֶׁק וְהַתַּחְמֹשֶׁת הַנּוֹתָרִים הִשְׁלַכְנוּ הַיָּמָה, לְעֹמֶק שְׁתֵּי אַמוֹת-יָם וָחֵצִי, וְיָכֹלְנוּ לִרְאוֹת אֶת הַפְּלָדָה נוֹצֶצֶת בַּשֶּׁמֶשׁ, בְּנוּחָהּ עַל קַרְקָעִית-הַחֹול הַנְּקִיָה.
בְּאוֹתָה שָׁעָה הִתְחִילָה הַגֵּאוּת שׁוֹקַעַת וְהָאֳנִיָּה נִטַלְטְלָה מִסָבִיב לָעֹגֶן, קוֹלוֹת רְחוֹקִים הִדְהֲדוּ מִכִּווּן שְׁתֵּי הַסִּירוֹת; וְאַף-עַל-פִּי שֶׁקוֹלוֹת אֵלֶה בִּשְׂרוּ לָנוּ כִּי שָׁלוֹם לְהַנְטֶר וּלְג’וֹיְס, הֵם גַם רָמְזוּ לָנוּ כִּי עָלֵינוּ לָצֵאת מִיָד לַדֶּרֶךְ.
רֶדְרוּת נָסוֹג מֵעֶמְדָתוֹ אֲשֶׁר בַּמַּעֲבָר וְקָפַץ לְתוֹךְ הַסִּירָה; וְאָז חָתַרְנוּ אֶל אֲחוֹרֵי הָאֳנִיָּה, שָׁם נִצַב קַפִּיטַן סְמוֹלֶט.
“הַקְשִׁיבוּ אֲנָשִׁים,” קָרָא הַקְּבַרְנִיט, “אַתֶּם שׁוֹמְעִים אוֹתִי?”
כָּל תְּשׁוּבָה לֹא בָּאָה מִמְדוֹר-הַמַּלָחִים.
“אֵלֶיךָ, אַבְרָהָם גְרֵי – אֵלֶיךָ אֲנִי מִתְכַּוֵן.”
אֵין קוֹל וְאֵין עוֹנֶה.
“גְרֵי,” חָזַר וְאָמַר סְמוֹלֶט, בְּקוֹל רָם יוֹתֵר, “אֲנִי נוֹטֵשׁ אֶת הָאֳנִיָּה, וַאֲנִי מְצַוֶה עָלֶיךָ לָלֶכֶת אַחֲרֵי הַקְּבַרְנִיט שֶׁלְּךָ.
אֲנִי יוֹדֵעַ כִּי אַתָּה אָדָם הָגוּן, וַאֲנִי מֵעֵז לוֹמַר שֶׁגַם חֲבֵרֶיךָ אֵינָם כֹּה רָעִים כְּפִי שֶׁהֵם מְדַמִים בְּנַפְשָׁם.
אֲנִי מַחֲזִיק אֶת הַשָּׁעוֹן בְּיָדִי, וַאֲנִי מַעֲנִיק לְךָ שְׁלֹשִׁים שְׁנִיוֹת כְּדֵי לְהִצְטָרֵף אֵלַי.”
דְמָמָה הִשְׁתָּרְרָה בֶּחָלָל.
“בּוֹא בַּחוּרִי הַטּוֹב,” הִמְשִׁיךְ הַקְּבַרְנִיט לְדַבֵּר, “אַל תְּהַסֵּס.
כָּל שְׁנִיָּה הַחוֹלֶפֶת לָרִיק מַגְדִילָה אֶת הַסַּכָּנָה לְחַיַי וּלְחַיֵי הָאֲדוֹנִים הַהֲגוּנִים אֲשֶׁר אִתִּי.”
קוֹלוֹת שֶׁל תִּגְרָה פִּתְאוֹמִית וחֲבָטוֹת בָּקְעוּ מִמְדוֹר-הַמַּלָחִים, וּלְאַחַר רֶגַע קַל פָּרַץ אַבְרָהָם גְרֵי הַחוּצָה, אַחַת מִלְחָיָיו חֲתוּכָה, וְהוּא חָשׁ בְּרִיצָה אֶל הַקְּבַרְנִיט, כְּכֶלֶב אֶל אֲדוֹנָיו.
" אֲנִי אִתְּכֶם, אֲדוֹנִי," אָמַר.
בָּרֶגַע הַבָּא כְּבָר נִמְצְאוּ הַשְּׁנַיִם אִתָּנוּ בַּסִּירָה, וְאָנוּ חָתַרְנוּ שׁוּב לְעֵבֶר הָאִי.
נָטַשְׁנוּ אֶת הָאֳנִיָּה; אֲבָל עֲדַיִן נִמְצֵאנוּ רְחוֹקִים מִן הַחוֹף וּמִן הַבִּקְתָּה.
17.
מַסָעָהּ הָאַחֲרוֹן שֶׁל הַדּוּגִית
הַפְלָגָה חֲמִישִׁית זוֹ הָיְתָה שׁוֹנָה בְּתַכְלִית מִקוֹדְמוֹתֶיהָ.
קֹדֶם כֹּל, גִגִית קְטַנָה זוֹ, שֶׁנִמְצֵאנוּ בְּתוֹכָהּ, הָיְתָה עֲמוּסָה עַד לַעֲיֵפָה: חֲמִשָּׁה גְבָרִים מְגֻדָלִים, שֶׁשְׁלֹשָׁה מֵהֶם – טְרִילוֹנֵי, רֶדְרוּת וּסְמוֹלֶט – הִווּ מִטְעָן דַי וְהוֹתֵר לַסִּירָה.
הוֹסִיפוּ לְכָךְ אֶת אֲבַק-הַשְּׂרֵפָה, הַבָּשָׂר וְשַׂקֵי הַלֶּחֶם וְהַבִּיסְקְוִיטִים.
מְדֵי פַּעַם שָׁקְעָה הַסִּירָה, מַיִם חָדְרוּ אֶל תּוֹכָהּ וּמִכְנָסַי וְשׁוּלֵי מְעִילִי הָיוּ עַד מְהֵרָה סְפוּגִים לַחֲלוּטִין.
הַקְּבַרְנִיט הוֹרָה לָנוּ לְכַוֵן אֶת הַסִּירָה, וּבְמַאֲמַצִים מִשֻׁתָּפִים הִצְלַחְנוּ לַהֲבִיאָהּ לְמַצָב שֶׁל אִזוּן; עִם זֹאת, הִתְיָרֵאנוּ לִנְשֹׁם, שֶׁלֹא לְזַעְזֵעַ אוֹתָהּ יָתֵר עַל הַמִּדָה.
אִם לֹא דַי לָנוּ בְּכָךְ, יָצַר עַתָּה הַשֵּׁפֶל זֶרֶם חָזָק, שֶׁנָע מַעֲרָבָה וְדָרוֹמָה וְעָבַר אֶת מֵצַר-הַיָּם, דַרְכּוֹ עָבַרְנוּ בְּאוֹתוֹ בּקֶר.
אֲפִלוּ הַגַּלִּים הַקַּלִילִים סִכְּנוּ אֶת סִירָתֵנוּ הַטְּעוּנָה לַעֲיֵפָה; אַךְ הַגָּרוּעַ מִכֹּל הָיָה, שֶׁהַזֶּרֶם הִרְחִיק אוֹתָנוּ מִמְקוֹם-הַנְּחִיתָה הַמְּיֻעָד שֶׁלָנוּ.
אִלוּ הִנַחְנוּ לְזֶרֶם זֶה לְהוֹסִיף וּלְשַׁחֵק בָּנוּ, הָיִינוּ עֲלוּלִים לְהִתְקָרֵב אֶל הַשּׁוֹדְדִים וּלְהִתְגָלוֹת לְעֵינֵיהֶם שֶׁל סִילְבֶר וַאֲנָשָׁיו.
“אֵינֶנִי מַצְלִיחַ לְנַוֵט אוֹתָהּ לְעֵבֶר הַחוֹמָה, אֲדוֹנִי,” אָמַרְתִּי לִסְמוֹלֶט.
יָדַי הֶחֱזִיקוּ בְּמוֹט-הַהֶגֶה, בְּעוֹד הַקְּבַרְנִיט וְרֶדְרוּת חָתְרוּ בַּמְּשׁוֹטִים.
“נָסוּ לַחְתֹּר בְּכֹחַ רַב יוֹתֵר.”
“חֲתִירָה חֲזָקָה מִדַי עֲלוּלָה לְמַלֵא אֶת הַסִּירָה בְּמַיִם,” הֵשִׁיב לִי, “עָלֶיךָ לְהִתְעוֹדֵד אֲדוֹנִי, אִם רַק תּוּכַל, וְלַעֲשׂוֹת הַכֹּל כְּדֵי לְכַוֵן אֶת הַדּוּגִית לְמַטְרָתָהּ.”
נִסִיתִי בְּכָל כֹּחִי, אַךְ עַל אַף מַאֲמַצַי סָחַף אוֹתָנוּ הַזֶּרֶם מַעֲרָבָה, אוֹ לְיֶתֶר דִיוּק – בְּזָוִית יְשָׁרָה כִּמְעַט לְמְגַמַת פָּנֵינוּ.
"כָּךְ לֹא נַצְלִיחַ לְעוֹלָם לְהַגִיעַ לַחוֹף, " אָמַרְתִּי.
“אִם זֶהוּ הַמַּסְלוּל הַיְּחִידִי שֶׁאֲנַחְנוּ יְכוֹלִים לַחְתֹּר בּוֹ, אֲדוֹנִי, אֵין לָנוּ בְּרֵרָה אֶלָא לְהַמְשִׁיךְ,” הֵשִׁיב הַקְּבַרְנִיט, “נַחְתֹּר, אֵפוֹא בְּמַעֲלֶה הַזֶּרֶם.
מֵבִין אַתָּה, אֲדוֹנִי,” הִמְשִׁיךְ וְאָמַר, “אִם רַק נִתְרַחֵק מִמְקוֹם-הַנְּחִיתָה בְּסֵתֶר-רוּחַ, קָשֶׁה לוֹמַר הֵיכָן בְּדִיוּק נָגִיעַ אַל הַחוֹף, עַל כָּל פָּנִים, בְּמַסְלוּל זֶה שֶׁלָנוּ הַזֶּרֶם חַיָב לְהֵחָלֵשׁ, וְאָז נַצְלִיחַ לַחֲמֹק וּלְהִתְקָרֵב אֶל הַחוֹף.”
“הַזֶּרֶם מַתְחִיל לְהֵחָלֵשׁ, אֲדוֹנִי,” אָמַר אַבְרָהָם גְרֵי, שֶׁיָשַׁב בְּקִדְמַת-הַמִּפְרָשׂ, “אַתָּה יָכוֹל לְהַחֲלִישׁ מְעַט אֶת מוֹט הַהֶגֶה.”
“תּוֹדָה, בָּחוּר,” אָמַרְתִּי לוֹ, כְּאִלוּ דָבָר לֹא הִתְרַחֵשׁ; שֶׁכֵּן הֶחְלַטְנוּ לִנְהֹג בּוֹ כְּאִלוּ הָיָה אֶחָד מִשֶׁלָנוּ.
לְפֶתַע חָזַר הַקְּבַרְנִיט וְדִבֵּר, וְהִבְחַנְתִּי כִּי קוֹלוֹ הִשְׁתַּנָה מְעַט.
“הַתּוֹתָח!” אָמַר.
“גַם אֲנִי חָשַׁבְתִּי עַל כָּךְ,” אָמַרְתִּי, בִּהְיוֹתִי בָּטוּחַ כִּי הִתְכַּוֵן לְהַפְגָזַת הַמְּצוּדָה, “הֵם לְעוֹלָם לֹא יַצְלִיחוּ לְהוֹרִיד אֶת הַתּוֹתָח לַחוֹף; וְגַם אִם יַצְלִיחוּ, הֵם לֹא יוּכְלוּ לְהַעֲבִירוֹ בֵּין הָעֵצִים.”
“הַבֵּט אֶל הָאֲנִיָּה, דוֹקְטוֹר,” אָמַר הַקְּבַרְנִיט.
שָׁכַחְנוּ לַחֲלוּטִין אֶת הַתּוֹתָח אֶרֶךְ-הַקָּנֶה; וּלְמַרְבֵּה חֶרְדָתֵנוּ גִלִינוּ אֶת חֲמֵשֶׁת הַפִּירָטִים מִתְקָרְבִים אֶל כְּלִי-יְרִיָה זֶה, שֶׁנִצַב בַּיַּרְכָתַיִם, מְסִירִים מֵעָלָיו אֶת הַמְּעִיל – כְּפִי שֶׁכִּנוּ אֶת כִּסוּי-הָאַבַּרְזִין הָאָטִים שֶׁלָהּ.
וְאִם לֹא דַי בְּכָךְ, נִזְכַּרְתִּי עַתָּה, כִּי הַפְּגָזִים וַאֲבַק-הַשְּׂרֵפָה שֶׁל הַתּוֹתָח נִשְׁאֲרוּ עַל הַסִּפּוּן, וְכִי מַכַּת-גַרְזֶן אַחַת תַּעֲמִיד אוֹתָם לְשִׁמוּשָׁם שֶׁל הַנְּבָלִים.
“יִשְׂרָאֵל הֶנְדְס הָיָה הַתּוֹתְחָן שֶׁל פְלִינְט,” אָמַר גְרֵי בְּקוֹל צָרוּד.
לְלֹא שְׁהִיָה הִפְנִינוּ אֶת חַרְטוֹמָהּ שֶׁל הַדּוּגִית לְעֵבֶר מְקוֹם הַנְּחִיתָה.
בֵּינָתַיִם הִתְרַחַקְנוּ לְמַדַי מִן הַזֶּרֶם, וַאֲנִי הִצְלַחְתִּי לְנַוֵט בְּלֹא קשִׁי אֶת סִירָתֵנוּ לְעֵבֶר מְחוֹז חֶפְצֵנוּ.
אַךְ לְרֹעַ מַזְלָנוּ פָּנְתָה הַסִּירָה בְּמַסְלוּל זֶה בִּמְלֹא רָחְבָּהּ לְעֵבֶר הַ“הִסְפַּנִיוֹלָה” וְשִׁמְשָׁה מַטָרָה נוֹחָה וּמְצֻיֶנֶת, כְּפִתְחוֹ שֶׁל אָסָם.
לְלֹא קשִׁי יָכֹלְנוּ לִרְאוֹת וְגַם לִשְׁמֹעַ אֶת יִשְׂרָאֵל הֶנְדְס מְגַלְגֵל כַּדוּר-תּוֹתָח עַל הַסִּפּוּן.
“מִי מִכֶּם הוּא הַצַּלָף הַטּוֹב בְּיוֹתֵר?” שָׁאַל הַקְּבַרְנִיט.
“טְרִילוֹנֵי, לְלֹא צֵל סָפֵק,” עָנִיתִי.
"מַר טְרִילוֹנֵי, " פָּנָה הַקַּפִּיטַן אֶל הָאָצִיל, “הַאִם תּוֹאִיל בְּטוּבְךָ לְהַשְׁחִיל אֶחָד מֵאוֹתָם טִיפּוּסִים? אֶת הֶנְדְס, אֲדוֹנִי, אִם רַק תַּצְלִיחַ.”
טְרִילוֹנֵי יָשַׁב עַל מְקוֹמוֹ, קַר כִּפְלָדָה, וּבָחַן קְנֵה רוֹבֵהוּ.
“זְהִירוּת!” הִצְטַעֵק הַקְּבַרְנִיט, “לְאַט לְךָ עִם רוֹבֶה זֶה, אֲדוֹנִי, אִם אֵינְךָ רוֹצֶה לְהַטְבִּיעַ אֶת הַסִּירָה.
כֻּלָנוּ מְאַזְנִים אוֹתָהּ בְּרֶגַע שֶׁהָאָדוֹן יָרִים אֶת הָרוֹבֶה וִיכַוֵן.”
הָאָצִיל הֵרִים אֶת רוֹבֵהוּ; הַחֲתִירָה נִפְסְקָה וְכֻלָנוּ נִשְׁעֲנוּ לְאָחוֹר, לְאִזוּן הַדּוּגִית.
הַדָּבָר נַעֲשָׂה בְּצוּרָה מֻצְלַחַת כָּל-כָּךְ, עַד שֶׁאֲפִלוּ טִפַת-מַיִם אַחַת לֹא חָדְרָה פְּנִימָה.
בֵּינָתַיִם הִסְפִּיקוּ הַשּׁוֹדְדִים לְכַוֵן אֶת הַתּוֹתָח וּלְסוֹבְבוֹ עַל כַנוֹ, וְהֶנְדְס – שֶׁנִצַב לְיַד הַלּוֹעַ עִם הַנּוֹגֵחַ בְּיָדוֹ – הָיָה הַמַּטָרָה הַגְּלוּיָה בְּיוֹתֵר, בְּכָל-זֹאת לֹא שִׂחַק לָנוּ מַזָלֵנוּ; שֶׁכֵּן, בְּרֶגַע שֶׁטְרִילוֹנֵי לָחַץ עַל הַהֶדֶק הִתְכּוֹפֵף הַתּוֹתְחָן, הַכַּדוּר חָלַף בִּשְׁרִיקָה מֵעַל לְרֹאשׁוֹ וּפָגַע בָּאָדָם שֶׁעָמַד מֵאֲחוֹרָיו.
הַזְּעָקָה שֶׁהִשְׁמִיעַ חָזְרָה וְהִדְהֲדָה לֹא רַק מִפִּי חֲבֵרָיו עַל הַסִּפּוּן, אֶלָא גַם מִגְרוֹנוֹתֵיהֶם שֶׁל הַנִּצָבִים עַל הַחוֹף.
בְּהַבִּיטִי לְאוֹתוֹ כִּווּן רָאִיתִי אֶת שׁוֹדְדִי-הַיָּם מְגִיחִים מִבֵּין הָעֵצִים וְתוֹפְסִים אֶת מְקוֹמוֹתֵיהֶם בְּתוֹךְ הַסִּירוֹת.
“הֵם מִתְכּוֹנְנִים לַחְתֹּר, אֲדוֹנִי.” אָמַרְתִּי.
“קָדִימָה, לַדֶּרֶךְ!” צָעַק הַקְּבַרְנִיט, “וְאֵין זֶה מְשַׁנֵה עוֹד אִם הַסִּירָה תִּתְהַפֵּךְ.
אִם לֹא נַצְלִיחַ לְהַגִיעַ לַחוֹף, יִהְיֶה הַכֹּל אָבוּד.”
“רַק אַחַת הַסִּירוֹת שֶׁלָהֶם מְאֻיֶשֶׁת, אֲדוֹנִי,” אָמַרְתִּי, “הַצֶּוֶת הַשֵּׁנִי הוֹלֵךְ לְאֹרֶךְ הַחוֹף, כַּנִּרְאֶה כְּדֵי לַחְסֹם אֶת דַרְכֵּנוּ.”
“נַנִיחַ לָהֶם לָרוּץ, דוֹקְטוֹר,” הֵשִׁיב הַקְּבַרְנִיט, “לֹא הֵם הַמַּדְאִיגִים אוֹתִי, אֶלָא הַתּוֹתָח.
לְכָל הַשֵּׁדִים! אֲפִלוּ הַמְּשָׁרֶתֶת שֶׁלָנוּ לֹא תַּצְלִיחַ לְהַחֲטִיא אֶת הַמַּטָרָה.
אֱמֹר לָנוּ, מַר טְרִילוֹנֵי, עָלֵינוּ לְאַזֵן שׁוּב אֶת הַדּוּגִית.”
בֵּינָתַיִם הִצְלַחְנוּ לַעֲבֹר כִּבְרַת-דֶרֶךְ נִכֶּרֶת.
עוֹד שְׁלֹשִׁים-אַרְבָּעִים מַכּוֹת-מָשׁוֹט – וְנָגִיעַ אֶל הַחוֹף, שֶׁכֵּן הַשֵּׁפֶל חָשַׂף רְצוּעַת-חוֹל צָרָה לְרַגְלֵי אֶשְׁכְּלוֹת הָעֵצִים, סִירַת הַשּׁוֹדְדִים הָרְחוֹקָה לֹא סִכְּנָה עוֹד אוֹתָנוּ, כִּי הַשֵּׁפֶל וּזְרָמָיו, שֶׁכָּל-כָּךְ הֶחֱרִידוּ אוֹתָנוּ, הֶעֶנִיקוּ לָנוּ עַתָּה פִּצוּי וְעִכְּבוּ אֶת רוֹדְפֵינוּ.
מְקוֹר-הַדְּאָגָה הַיָּחִיד הָיָה הַתּוֹתָח.
“אִם אֶפְשָׁר,” אָמַר הַקְּבַרְנִיט, “נַעֲצֹר עַתָּה שׁוּב וְנַשְׁחִיל נָבָל שֵׁנִי.”
הָיָה בָּרוּר, כִּי דָבָר לֹא יְעַכֵּב בַּעֲדָם מִלְהַפְעִיל אֶת הַתּוֹתָח.
הֵם לֹא הִקְדִישׁוּ כָּל תְּשׂוּמֶת-לֵב לַחֲבֵרָם הַנִּפְגָע, שֶׁלֹא הוֹצִיא אֶת נִשְׁמָתוֹ וְיָכֹלְתִּי לִרְאוֹתוֹ זוֹחֵל וּמִתְרַחֵק מִן הַמָּקוֹם.
“מוּכָן!” קָרָא טְרִילוֹנֵי.
“עֲצֹר!” צָעַק הַקְּבַרְנִיט וְהֵרִים אֶת יָדוֹ.
הוּא וְרֶדְרוּת נִשְׁעֲנוּ בִּמְלֹא כָּבְדָם לְאָחוֹר, עַד שֶׁשׁוּלֵי הַיַּרְכָתַיִם נָגְעוּ כִּמְעַט בַּמַּיִם.
בְּאוֹתָהּ שְׁנִיָּה מַמָשׁ הִכָּה רַעַם הַתּוֹתָח עַל אָזְנֵינוּ.
הָיְתָה זוֹ הַיְּרִיָה הָרִאשׁוֹנָה שֶׁגִ’ים הוֹקִינְס שָׁמַע, שֶׁכֵּן קוֹל הַיְּרִיָה שֶׁל הָאָצִיל לֹא הִגִיעַ לְאָזְנָיו.
אִישׁ מֵאִתָּנוּ לֹא יָדַע אֶל נָכוֹן הֵיכָן בְּדִיוּק נָפַל הַפָּגָז; אַךְ אֲנִי מְשַׁעֵר כִּי הוּא חָלַף מֵעַל לְרָאשֵׁינוּ וְכִי הֶדֶף-הָאֲוִיר שֶׁלוֹ הוּא שֶׁגָרַם לְמִשְׁבַּתֵּנוּ.
הַדּוּגִית שֶׁלָנוּ הִתְחִילָה שׁוֹקַעַת – אַט אַט, תְּחִלָה בַּיַּרְכָתַיִם, אַחַר כָּךְ בְּמֶרְכָּזָהּ, עַד שֶׁטָבְעָה לַחֲלוּטִין.
מִקֵץ רֶגַע עָמַדְנוּ, הַקְּבַרְנִיט וַאֲנִי, עַל רַגְלֵינוּ זֶה מוּל זֶה, בְּעוֹד שְׁלשֶׁת עֲמִיתֵינוּ זִנְקוּ הַיָּמָה וְיָצְאוּ כַּעֲבֹר רֶגַע נוֹטְפִי מַיִם.
עַד כֹּה לֹא הָיָה הַנֶּזֶק גָדוֹל בְּיוֹתֵר.
אִישׁ מֵאִתָּנוּ לֹא נִפְגַע, וְיָכֹלְנוּ לַעֲלוֹת בְּבִטְחָה עַל הַחוֹף.
אֲבָל כָּל צִיוּדֵנוּ שָׁקַע לַמְּצוּלוֹת, וְאִם לֹא דַי בְּכָךְ – רַק שְׁנֵי רוֹבִים מִתּוֹךְ הַחֲמִשָׁה נוֹתְרוּ כְּשִׁירִים לְשִׁמוּשׁ.
אֶת רוֹבִי שֶׁלִי הֵנַפְתִּי אִינְסְטִינְקְטִיבִית מֵעַל לְרֹאשִׁי וַאֲשֶׁר לַקַּבַּרְנִיט, הוּא נָשָׂא אֶת רוֹבֵהוּ תָּלוּי בָּרְצוּעָה עַל כְּתֵפוֹ, כְּשֶׁהַמַּנְגָנוֹן מֻפְנֶה בִּתְבוּנָה כְּלַפֵּי מַעְלָה.
שְׁלֹשֶׁת הָרוֹבִים הָאֲחֵרִים שָׁקְעוּ יַחַד עִם הַסִּירָה.
וְאִם לֹא דַי הָיָה בְּכָךְ, שָׁמַעְנוּ פִּתְאֹם קוֹלוֹת קְרֵבִים בֵּין הָעֵצִים שֶׁלְאֹרֶךְ הַחוֹף.
עַתָּה נִתְעוֹרְרָה סַכָּנָה כִּי דַרְכֵּנוּ אֶל הַמְּצוּדָה תְּנֻתַּק, וְכִי הַשּׁוֹדְדִים יַכְרִיעוּ אֶת הַנְטֶר וְאֶת ג’ויְס, הַנְּצוּרִים מֵאֲחוֹרֵי הַחוֹמָה.
יָדַעְנוּ כִּי הַנְטֶר הוּא אָדָם אַמִיץ-לֵב; אַךְ ג’וֹיְס עוֹרֵר אֶת חֲשָׁשֵׁנוּ – הוּא הָיָה שָׁרָת אָדִיב וּנְעִים-הֲלִיכוֹת, שֶׁהִצְטַיֵן בְּבֵרוּשׁ חֲלִיפוֹת, אַךְ כְּלָל וּכְלָל לֹא בִּלְחִיצָה עַל הַהֶדֶק.
כְּשֶׁהִרְהוּרִים אֵלֶה טוֹרְדִים אֶת מֹחֵנוּ, טִפַּסְנוּ בְּמַעֲלֶה הַחוֹף מַהֵר כְּכָל שֶׁיָכֹלְנוּ, בְּהוֹתִירֵנוּ מֵאָחוֹר אֶת סִירָתֵנוּ שְׁקוּעָה בַּמְּצוּלוֹת, יַחַד עִם מַחֲצִית הָאַסְפָּקָה וְהַתַּחְמֹשֶׁת שֶׁהָיוּ בָּהּ.
18.
סִיוּמוֹ שֶׁל יוֹם הַקְּרָבוֹת הָרִאשׁוֹן
חָצִינוּ בִּמְלֹא מְהִירוּת אֶת רְצוּעַת הָעֵצִים, שֶׁחָצְצָה בֵּינֵינוּ לְבֵין הַחוֹמָה; וְעִם כָּל צַעַד שֶׁעָשִׂינוּ הָלְכוּ קוֹלוֹת הַשּׁוֹדְדִים וְקָרְבוּ אֵלֵינוּ.
עַד מְהֵרָה הִגִיעוּ לְאָזְנֵינוּ הֵדֵי צַעֲדֵיהֶם וְקוֹלוֹת עֲנָפִים נִשְׁבָּרִים, תּוֹךְ כְּדֵי פִּלוּס דַרְכָּם בַּסְּבַךְ.
לֹא הָיָה עוֹד סָפֵק בְּלִבִּי שֶׁאָנוּ צְפוּיִים לְחִלוּפִי יְרִיוֹת וּבָדַקְתִּי אֶת הַתַּחְמֹשֶׁת שֶׁבִּרְשׁוּתִי.
“קַפִּיטָן סְמוֹלֶט,” פָּנִיתִי אֶל הַקְּבַרְנִיט, “טְרִילוֹנֵי הוּא הַצַּלָף הַמִּצְטַיֵן בֵּינֵינוּ.
תֵּן לוֹ אֶת הָרוֹבֶה שֶׁלְּךָ; שֶׁלוֹ יָצָא מִכְּלָל שִׁמוּשׁ.”
הֵם הִתְחַלְפוּ בְּרוֹבֵיהֶם; וּטְרֵילוֹנֵי – שׁוֹקֵט וְקַר־רוּחַ כְּפִי שֶׁהָיָה מֵאָז רֵאשִׁית הַמֶּרֶד – נִשְׁעַן לְרֶגַע עַל אַחַת מֵרַגְלָיו וּבָדַק אֶת הַנֶּשֶׁק.
אוֹתוֹ רֶגַע הִבְחַנְתִּי כִּי יָדָיו שֶׁל גְרֵי רֵיקוֹת וְהוֹשַׁטְתִּי לוֹ אֶת חַרְבִּי.
רוּחֵנוּ נִתְעוֹדְדָה מִשֶׁרָאִינוּ אוֹתוֹ רוֹקֵק אֶל תּוֹךְ כַּפּוֹת-יָדָיו וּמֵנִיף הַחֶרֶב בָּאֲוִיר בְּקוֹל שְׁרִיקָה.
עַתָּה הָיָה בָּרוּר לְכֻלָנוּ כִּי יַמַאי זֶה הוּא גֶבֶר הָרָאוּי לִשְׁמוֹ.
לְאַחַר דַקָה שֶׁל הֲלִיכָה הִגַעְנוּ אֶל שׁוּלֵי הַחֻרְשָׁה וְרָאִינוּ אֶת חוֹמַת-הַקּוֹרוֹת מִתְנַשֵׂאת מִמוּל.
בְּרִיצָה קַלָה הִגַעְנוּ אֶל מֶרְכָּזָהּ שֶׁל הַגְדֵרָה הַדְּרוֹמִית, וְכִמְעַט בְּאוֹתוֹ רֶגַע עַצְמוֹ הוֹפִיעוּ שִׁבְעָה מוֹרְדִים בְּפִנָתָהּ הַדְּרוֹמִית-מַעֲרָבִית – עִם רַב-הַמַּלָחִים אִיוֹב אֶנְדֶרְסוֹן בְּרֹאשָׁם – כְּשֶׁהֵם מְרִיעִים וּמְצַוְחִים.
לְפֶתַע עָצְרוּ הַלָּלוּ בִּמְקוֹמָם, כְּאִלוּ בִּקְשׁוּ לָסֶגֶת; וּבְטֶרֶם הִסְפִּיקוּ לְהִתְאוֹשֵׁשׁ הֲרִימוֹנוּ אָנוּ – לֹא רַק הָאָצִיל וַאֲנִי, אֶלָא גַם הַנְטֶר וְג’וֹיְס הַנְּצוּרִים – אֶת רוֹבֵינוּ וּפָתַחְנוּ לְעֶבְרָם בְּאֵשׁ.
אַרְבַּע הַיְּרִיוֹת שֻׁגְרוּ בְּמַטָח מְפֻזָר, אַךְ הֵן מִלְאוּ אֶת שְׁלִיחוּתָן: אַחַד הַשּׁוֹדְדִים נִפְגַע וְצָנַח, וְאִלוּ כָּל הָאֲחֵרִים מִהֲרוּ לִפְנוֹת לְאָחוֹר וְנִמְלְטוּ אֶל תּוֹךְ הַחֹרֶשׁ.
לְאַחַר שֶׁחָזַרְנוּ וְטָעַנוּ אֶת רוֹבֵינוּ יָצָאנוּ אֶל מִחוּץ לַגְּדֵרָה, לִרְאוֹת אֶת אוֹיְבֵנוּ הַנִּפְגָע.
הַכַּדוּר פָּגַע בְּלִבּוֹ וְהוּא שָׁכַב לְלֹא רוּחַ־חַיִים בְּאַפּוֹ.
אַךְ לֹא זָכִינוּ לִשְׂמֹחַ עֵת רַבָּה עַל נִצְחוֹנֵנוּ; שֶׁכֵּן לְפֶתַע הִדְהֲדָה יְרִיַת אֶקְדָח מִבֵּין הַשִּׂיחִים, כַּדוּר עָבַר בִּשְׁרִיקָה סָמוּךְ לְאָזְנִי, וְתוֹם רֶדְרוּת הָאֻמְלָל נָפַל מְלֹא קוֹמָתוֹ עַל הָאָרֶץ.
הָאָצִיל וַאֲנִי מִהַרְנוּ לְהָשִׁיב אֵשׁ, אַךְ כֵּיוָן שֶׁלֹא רָאִינוּ שׁוּם מַטָרָה מוּלֵנוּ בִּזְבַּזְנוּ כַּנִּרְאֶה תַּחְמֹשֶׁת לָרִיק.
אַחַר-כָּךְ טָעַנוּ שׁוּב אֶת רוֹבֵינוּ וּפָנִינוּ אֶל תּוֹם הָאֻמְלָל.
סְמוֹלֶט וּגְרֵי כְּבָר הִסְפִּיקוּ לִבְדֹק אוֹתוֹ; וּלְאַחַר שֶׁעָמַדְתִּי גַם אֲנִי עַל מַצָבוֹ לֹא הָיָה סָפֵק בְּעֵינַי כִּי אָפְסָה תִּקְוָה לְחַיָיו.
הֲרִימוֹנוּ אֶת מְפַקֵחַ-הַצַּיִד הַקָּשִׁישׁ וְהֶעֱבַרְנוּ אוֹתוֹ, בְּלֹא הַפְרָעָה נוֹסֶפֶת מִצַד הַמּוֹרְדִים, אֶל תּוֹךְ הַבִּקְתָּה, כְּשֶׁהוּא נֶאֱנָק וְשׁוֹתֵת דָם.
אֶחָא נֶאֶמָן וַעֲלוּב-נֶפֶשׁ! מֵאָז הִתְחִילוּ הַצָּרוֹת וְעַד שְׁעַת-חַיָיו הָאַחֲרוֹנָה לֹא שָׁמַעְנוּ מִפִּיו גַם מִלָּה אַחַת שֶׁל קֻבְלָנָה, פַּחַד או מֹרַת-רוּחַ.
הוּא שָׁכַב כְּחַיָל אַמִיץ-לֶב מֵאֲחוֹרֵי הַמִּזְרָן בַּמַּעֲבָר הַצַּר; הוּא מִלֵא כָּל פְּקֻדָה בִּשְׁתִיקָה צַיְתָנִית.
הוּא הָיָה הַקָּשִׁישׁ בַּחֲבוּרָה – וְעַתָּה נִגְזַר עַל מְשָׁרֵת זָקֵן וְנֶאֱמָן זֶה לָמוּת עַל מִשְׁמַרְתּוֹ.
הָאָצִיל טְרִילוֹנֵי כָּרַע עַל בִּרְכָּיו לְצִדּוֹ, נָשַׁק אֶת יָדוֹ וְהִתְיַפַּח כְּיֶלֶד.
“אֲנִי הוֹלֵךְ, דוֹקְטוֹר?” שָׁאַל אוֹתִי.
“תּוֹם הַיָּקָר,” עָנִיתִי לוֹ, “אַתָּה הוֹלֵךְ הַבַּיְתָה.”
“אִלוּ רַק הָיִיתִי פּוֹגֵעַ בָּהֶם קֹדֶם בָּרוֹבֶה שֶׁלִי.” אָמַר.
“תּוֹם,” פָּנָה אֵלָיו הָאָצִיל, “אַתָּה סוֹלֵחַ לִי, הֲלֹא כֵן?”
“הַאִם לֹא יִהְיֶה בְּכָךְ מִשׁוּם פְּגִיעָה בִּכְבוֹדְךָ, אֲדוֹנִי?” הֵשִׁיב הַמְּשָׁרֵת, “אַךְ לוּ יִהְיֶה כָּךְ, אָמֵן!”
לְאַחַר רֶגַע שֶׁל שְׁתִיקָה בִּקֵשׁ תּוֹם כִּי מִישֶׁהוּ מֵאִתָּנוּ יֹאמַר תְּפִלָה.
זֶהוּ הַמִּנְהָג, אֲדוֹנִי," אָמַר כְּמִתְנַצֵל.
וּלְאַחַר רֶגַע נוֹסָף יָצְאָה נִשְׁמָתוֹ לְלֹא מִלָּה נוֹסֶפֶת.
וְאָז קָם הַקְּבַרְנִיט, שֶׁכִּיסָיו וּבֵית-חָזֵהוּ הָיוּ תְּפוּחִים עַד לְהַדְהִים – וְהוֹצִיא מִשָׁם דְבָרִים רַבִּים וְשׁוֹנִים: הַדֶּגֶל הַבְּרִיטִי, סֵפֶר תַּנַ"ךְ, פְּקַעַת חֲבָלִים, דְיוֹ, יוֹמִן-הָאֲנִיָּה וּצְרוֹרוֹת טַבַּק.
סָמוּךְ לַבִּקְתָּה מָצָא גֶזַע אָרֹךְ שֶׁל אַשׁוּחַ כָּרוּת, וּבְעֶזְרָתוֹ שֶׁל הַנְטֶר הִצְמִיד אוֹתוֹ בִּמְאֻנָךְ אֶל הַבִּקְתָּה; אַחַר-כָּךְ טִפֵּס עַל הַגַּג וְתָלָה בְּמוֹ יָדָיו אֶת הַדֶּגֶל עַל רֹאשׁ הַתֹּרֶן.
מַעֲשֶׂה זֶה הֶעֱנִיק לוֹ, כַּנִּרְאֶה, תְּחוּשַׁת הֲקָלָה מֻפְלָאָה.
לְאַחַר שֶׁחָזַר אֶל תּוֹךְ הַבִּקְתָּה נִגַשׁ לַעֲרֹךְ סְפִירַת-מְלַאי, כְּאִלוּ זֶה הָיָה הַדָּבָר הָאֶחָד בָּעוֹלָם שֶׁיֵשׁ לַעֲשׂוֹתוֹ; עִם זֹאת הוּא הֵעִיף מִדֵי פַּעַם מַבָּט עַל תּוֹם הַגּוֹוֵעַ, וּלְאַחַר שֶׁיָצְאָה נִשְׁמָתוֹ קָרַב אֵלָיו בִּצְעָדִים אוֹמְרֵי כָּבוֹד וּפָרַשׂ עַל גוּפָתוֹ דֶגֶל שֵׁנִי.
“אַל נָא תַּאֲשִׁים אֶת עַצְמְךָ, אֲדוֹנִי,” פָּנָה אֶל טְרִילוֹנֵי וְלָחַץ אֶת יָדוֹ, “כָּל יִסוּרָיו חָלְפוּ עַכְשָׁו.
אֵין לְהַזִיל דְמָעוֹת עַל אָדָם אַמִיץ שְׁנָפַל בְּמִלוּי תַּפְקִידוֹ.”
אַחַר כָּךְ הוּא מָשַׁךְ אוֹתִי הַצִּדָה וְשָׁאַל:
“אֱמֹר לִי, דוֹקְטוֹר, בְּעוֹד כַּמָּה שָׁבוּעוֹת אֲמוּרָה הָאֲנִיָּה הַשְּׁנִיָּה לָצֵאת וּלְחַפֵּשׁ אַחֲרֵינוּ?”
הֵשַׁבְתִּי לוֹ כִּי אֵין זוֹ שְׁאֵלָה שֶׁל שָׁבוּעוֹת, אֶלָא שֶׁל חֲדָשִׁים; וְכִי אִם לֹא נָשׁוּב לִבְּרִיסְטוֹל עַד סוֹף אוֹגוּסְט יֵצֵא בְּלֶנְדְלִי לְחַפֵּשׂ אַחֲרֵינוּ.
"אֶת הַשְּׁאָר תּוּכַל לְחַשֵׁב בְּעַצְמְךָ, " אָמַרְתִּי.
“בְּהֶחְלֵט,” הִסְכִּים אִתִּי הַקְּבַרְנִיט וְהִתְגָרֵד בְּפַדַחְתּוֹ, “וְהַחִשׁוּב שֶׁעָשִׂיתִי מוֹכִיחַ לִי, אֲדוֹנִי, כִּי אָנוּ עֲלוּלִים לְהִמָצֵא בְּצָרָה שֶׁל מַמָשׁ.”
“לְאֵיזוֹ צָרָה אַתָּה מִתְכַּוֵן?” שָׁאַלְתִּי.
“קָרָה לָנוּ אָסוֹן, כַּיָּדוּעַ לְךָ, דוֹקְטוֹר, וְאָנוּ אִבַּדְנוּ אֶת הַמִּטְעָן הַשֵּׁנִי.
לְצָרָה זוֹ מִתְכַּוֵן אֲנִי,” הֵשִׁיב הַקְּבַרְנִיט, “אֲשֶׁר לַכַּדוּרִים וְלַאֲבַק שְׂרֵפָה – הֵם יַסְפִּיקוּ לָנוּ.
אַךְ מְנוֹת-הַמָּזוֹן שֶׁלָנוּ מִצֻמְצָמוֹת מְאֹד, דוֹקְטוֹר, כָּל-כָּךְ מִצֻמְצָמוֹת עַד שֶׁאָדָם אֶחָד עָשָׂה אִתָּנוּ חֶסֶד בְּעָזְבוֹ אוֹתָנוּ.” וְהוּא הוֹרָה בְּיָדוֹ עַל הַגּוּפָה הַמְּכֻסָה בְּדֶגֶל.
בְּרֶגַע זֶה מַמָשׁ חָלַף כַּדוּר-תּוֹתָּח מֵעַל לְגַג הַבִּקְתָּה, פִּלַח בִּשְׁאָגָה שׁוֹרְקָנִית אֶת הָאֲוִיר וְצָנַח הַרְחֵק בְּמַעֲמַקֵי הַחֹרֶשׁ.
“אוֹ-הוֹ!” אָמַר הַקְּבַרְנִיט, “לְכָל הַשֵּׁדִים! מְעַט מְאֹד אֲבַק-שְׂרֵפָה נוֹתַר לָכֶם, בַּחוּרִים.”
בַּנִּסָּיוֹן הַבָּא הָיְתָה קְלִיעָתָם טוֹבָה יוֹתֵר וְהַכַּדוּר נָחַת בְּתוֹךְ הַגְדֵרָה, הֶעֱלָה עֲנַן- אָבָק מִסָבִיב אַךְ לֹא גָרַם כָּל נֶזֶק.
"קַפִּיטָן סְמוֹלֶט, "אָמַר טְרִילוֹנֵי, “הַבִּקְתָּה הַזֹּאת אֵינָהּ נִרְאֵית מִן הָאֲנִיָּה, הֵם מְטַוְחִים בְּוַדַאי אֶל הַדֶּגֶל.
הַאִם לֹא יִהְיֶה זֶה מִן הַתְּבוּנָה לְהוֹרִיד אוֹתוֹ?”
“חָזִיז וָרַעַם!” קָרָא הַקְּבַרְנִיט בִּצְעָקָה, “יָדִי לֹא תִּהְיֶה בְּכָךְ!”
וּבְרֶגַע שֶׁאָמַר דְבָרִים אֵלֶה הִסְכַּמְנוּ לוֹ כֻּלָנוּ.
שֶׁכֵּן, הַדֶּגֶל הַזֶּה לֹא רַק הֶעֱלָה וְחִזֵק אֶת רוּחֵנוּ; הָיְתָה בּוֹ גַם מְדִינִיוּת נְבוֹנָה, שֶׁהֲרֵי בְּכָךְ הוֹכַחְנוּ לְאוֹיְבֵינוּ כִּי אָנוּ אֵינֶנוּ נִבְהָלִים מִן הַהַפְגָזָה שֶׁלָהֶם.
הַהַפְגָזָה נִמְשְׁכָה כָּל אוֹתוֹ עֶרֶב.
הַפְּגָזִים נָפְלוּ אִם קְרוֹבִים וְאִם רְחוֹקִים; אַךְ הֵם נֶאֶלְצוּ לְשַׁגֵר אוֹתָם בְּמַסְלוּל תָּלוּל וְגָבוֹהַ כָּל-כָּךְ, עַד כִּי הֵם נָחֲתוּ בַּחוֹל הָרַךְ וְנִקְבְּרוּ בּוֹ.
הָיִינוּ פְּטוּרִים מִלַחֲשֹׁש מִפְּנֵי רְסִיסִים; וְאַף-עַל-פִּי שֶׁכַּדוּר-בַּרְזֶל אֶחָד פִּלַח אֶת גַג הַבִּקְתָּה, הִתְרַגְלְנוּ עַד מְהֵרָה לְמִשְׂחָק זֶה וְכַדוּרִים אֵלֶה לֹא הִטְרִידוּ אוֹתָנוּ יוֹתֵר מֵאֲשֶׁר כַּדוּרֵי קְרִיקֶט.
“עַכְשָׁו נוּכַל לְהוֹצִיא דְבַשׁ מִן הָעֹקֶץ הַזֶּה,” אָמַר הַקְּבַרְנִיט, “הַחֻרְשָׁה שֶׁמִמוּל וַדַאי נְקִיָה עַכְשָׁו מִשׁוֹדְדִים.
הַשֵּׁפֶל הִגִיעַ לְשִׂיאוֹ וְהַצִּיּוּד שֶׁלָנוּ נִמְצָא עַכְשָׁו גָלוּי לָעַיִן.
שְׁנֵי מִתְנַדְבִים יֵלְכוּ וְיָבִיאוּ אֶת הַבָּשָׂר.”
גְרֵי וְהַנְטֶר צָעֲדוּ מִיָד קָדִימָה.
חֲמוּשִׁים הֵיטֵב חָמְקוּ אֶל מִחוּץ לַחוֹמָה; אַךְ בִּמְהֵרָה הִתְבָּרֵר לָנוּ כִּי הָיְתָה זוֹ שְׁלִיחוּת סְרָק.
הַמּוֹרְדִים הָיוּ אַמִיצִים יוֹתֵר מִשֶׁדִמִינוּ בְּנַפְשֵׁנוּ, אוֹ אוּלַי הֵם בָּטְחוּ מִדַי בְּאֵשׁ הַתּוֹתָח.
שֶׁכֵּן אַרְבָּעָה-חֲמִשָׁה מֵהֶם מִהֲרוּ לָשִׂים יָדָם עַל הָאַסְפָּקָה שֶׁלָנוּ וְהֶעֱבִירוּ אוֹתָהּ אֶל סִירוֹתֵיהֶם.
סִילְבֶר נִצַב בְּקַדְמַת הַמִּפְרָשׂ וּפִקַח עַל הַנַּעֲשֶׂה; וְכָל אֶחָד מִן הַשּׁוֹדְדִים הָיָה מְצֻיָד עַתָּה בְּרוֹבֶה, שֶׁהוּצָא כַּנִּרְאֶה מִמַחֲבוֹא סוֹדִי, הַיָּדוּעַ רַק לָהֶם.
קַפִּיטַן סְמוֹלֶט יָשַׁב עַתָּה רָכוּן עַל יוֹמַן-הָאֲנִיָּה וְהִתְחִיל לִכְתֹּב:
אֲלֶכְּסַנְדֶר סְמוֹלֶט, קְבַרְנִיט; דָוִד לִיבְסִי, רוֹפֵא הָאֲנִיָּה; אַבְרָהָם גְרֵי, בַּדְקַאי; ג’וֹן טְרִילוֹנֵי, בְּעָלִים; ג’וֹן הַנְטֶר וְרִיצַ’רְד ג’וֹיְס, אַנְשֵׁי יַבָּשָׁה – הַשָּׂשָׂה שֶׁנוֹתְרוּ נֶאֱמָנִים מִצֶוֶת הָאֲנִיָּה, מְצֻיָדִים בְּמָזוֹן לַעֲשָׂרָה יָמִים בְּמָנוֹת מִצֻמְצָמוֹת, עָלוּ הַיּוֹם לַחוֹף וְהֶעֱלוּ אֶת הַדֶּגֶל הַבְּרִיטִי מֵעַל בִּקְתַּת הַקּוֹרוֹת שֶׁבְּאִי הַמַּטְמוֹן.
תּוֹמַס רֶדְרוּת, שָׁרָתוֹ שֶׁל ג’וֹן טְרִילוֹנֵי, נוֹרָה בִּידֵי הַמּוֹרְדִים.
גֵ’ימְס הוֹקִינְס, נַעַר הַסִּפּוּן– – –
בְּשָׁעָה זוֹ תָּהִיתִי גַם אֲנִי עַל גוֹרָלוֹ שֶׁל גִ’ים הוֹקִינְס.
תְּרוּעָה הִדְהֲדָה מִכִּווּן הַיַּבָּשָׁה.
"מִישֶׁהוּ קוֹרֵא אֵלֵינוּ, " בִּשֵׂר הַנְטֶר מֵעֶמְדָתוֹ.
“דוֹקְטוֹר! אָדוֹן טְרִילוֹנֵי! קַפִּיטַן! הֵי, הַנְטֶר, הַאִם זֶה אַתָּה?” הִגִיעוּ הַצְּעָקוֹת אֶל אָזְנֵינוּ.
פָּנִיתִי בְּרִיצָה אֶל הַדֶּלֶת וְהִסְפַּקְתִּי לִרְאוֹת אֶת גִ’ים הוֹקִינְס מְטַפֵּס מֵעַל לְחוֹמַת- הַקּוֹרוֹת, וְהוּא בָּרִיא וְשָׁלֵם בְּתַכְלִית.
19.
מָצוֹר בֵּין הַחוֹמוֹת
בְּרֶגַע שֶׁרָאָה בֶּן גַן אֶת הַדֶּגֶל הַמִּתְנוֹסֵס מוּלֵנוּ הוּא עָצַר בִּמְרוּצָתוֹ, אָחַז בְּיָדִי וְהִתְיַשֵׁב.
“זֶהוּ,” אָמַר, “אֵלֶה הֵם הַחֲבֵרִים שֶׁלְּךָ, תִּסְמֹךְ עָלַי.”
"יוֹתֵר מִתְקַבֵּל עַל הַדַּעַת שֶׁאֵלֶה הֵם הַמּוֹרְדִים, " עָנִיתִי לוֹ.
“זֶה?!” קָרָא בִּצְעָקָה, “אוֹי אוֹי, בְּמִין מָקוֹם כָּזֶה, שֶׁאַף אֶחָד לֹא בָּא אֵלָיו, רַק שׁוֹדְדֵי-יָם, סִילְבֶר הָיָה מֵנִיף אֶת הָרוֹגֶ’ר, זֶה דֶגֶל-הַבּוּקָנִירִים עִם הַגֻּלְגֹּלֶת.
תַּאֲמִין לִי, אֵלֶה הֵם הַחֲבֵרִים שֶׁלְּךָ.
הֵם נִלְחֲמוּ, וְיָרְדוּ אֶל הַחוֹף, וְתָפְסוּ אֶת הַמִּבְצָר הַזֶּה, שֶׁפְלִינְט בָּנָה לִפְנֵי שָׁנִים.
אָה, זֶה הָיָה גֶבֶר עִם כְּתֵפַיִם עַל הָרֹאשׁ1, פְלִינְט זֶה.
הוּא לֹא פָּחַד מֵאַף אֶחָד בָּעוֹלָם, פְלִינְט זֶה.
רַק סִילְבֶר – סִילְבֶר הוּא הָיָה הָאִישׁ הַזָּהִיר מִבֵּינֵיהֶם.”
“טוֹב,” אָמַרְתִּי, “אֲנִי מְקַוֶה מְאֹד שֶׁאַתָּה צוֹדֵק; וְזֹאת עוֹד סִבָּה מַדוּעַ עָלֵינוּ לְמַהֵר וּלְהִצְטָרֵף אֶל הַחֲבֵרִים שֶׁלִי.”
“לֹא, חָבֵר,” עָנָה בֶּן, “לא אֲנַחְנוּ.
אַתָּה יֶלֶד טוֹב, כָּכָה אֲנִי מְקַוֶה.
אֲבָל אַתָּה רַק יֶלֶד בְּסַךְ הַכֹּל.
בֶּן גַן יִסְתַּלֵק לוֹ עַכְשָׁו.
רוּם לֹא יָבִיא אוֹתִי אֶל הַמָּקוֹם הַזֶּה, שֶׁאַתָּה הוֹלֵךְ אֵלָיו.
קֹדֶם אֲנִי רוֹצֶה לִרְאוֹת אֶת הַגֶּ’נְטֶלְמֶן הָאָצִיל שֶׁלְּךָ וּלְקַבֵּל אֶת מִלַת-הַכָּבוֹד שֶׁלוֹ.
וְאַתָּה אַל תִּשְׁכַּח בְּבַקָשָׁה אֶת הַמִּלִים שֶׁלִי: ‘עֵסֶק יָקָר (זֶה מַה שֶׁתַּגִיד לוֹ), עֵסֶק יָקָר אֵצֶל הַנֶּאֱמָן’ – וְאַחַר כָּךְ תִּצְבֹּט אוֹתוֹ.”
וְהוּא צָבַט אוֹתִי בַּפַּעַם הַשְּׁלִישִׁית בְּלִווּי אוֹתוֹ מַבָּע עַרְמוּמִי.
“וְאִם יִרְצֶה מִישֶׁהוּ לִרְאוֹת אֶת בֶּן גַן, אַתָּה יוֹדֵעַ אֵיפֹה לִמְצֹא אוֹתוֹ, גִ’ים.
בְּדִיוּק בַּמָּקוֹם שֶׁמָצָאתָ אוֹתוֹ הַיּוֹם.
וְזֶה שֶׁיָבוֹא צָרִיךְ לְהַחֲזִיק מַשֶׁהוּ לָבָן בַּיָּד שֶׁלוֹ; וְהוּא צָרִיךְ לָבוֹא לְבַדוֹ.
אוֹהּ, וְאַתָּה תָּגִיד גַם אֶת זֶה: ‘בֶּן גַן’, כָּכָה תָּגִיד, ‘יֵשׁ לוֹ סִבּוֹת טוֹבוֹת מְאֹד’.”
"טוֹב, "אָמַרְתִּי, “אֲנִי חוֹשֵׁב שֶׁהֵבַנְתִּי אוֹתְךָ.
יֵשׁ לְךָ מַשֶׁהוּ לְהַצִּיּעַ, וְאַתָּה רוֹצֶה לִפְגשׁ אֶת הָאָצִיל אוֹ אֶת הָרוֹפֵא, וְאֶפְשָׁר לִפְגשׁ אוֹתְךָ בְּאוֹתוֹ מָקוֹם שֶׁבּוֹ אֲנִי פָּגַשְׁתִּי אוֹתָךְ.
זֶה הַכֹּל?”
"לֹא שָׁאַלְתָּ בְּאֵיזוֹ שָׁעָה, " הוֹסִיף, “אָז כָּכָה, מִצֵל הַצָּהֳרַיִם וְעַד שִׁשָׁה צִלְצוּלֵי הָעֶרֶב.”
“טוֹב,” אָמַרְתִּי, עַכְשָׁו אֲנִי יָכוֹל לָלֶכֶת?"
“אֲבָל לֹא תִּשְׁכַּח?” שָׁאַל בְּמֵעֵין דְאָגָה, “עֵסֶק יָקָר אֵצֶל הַנֶּאֱמָן, וְסִבּוֹת טוֹבוֹת מְאֹד, כָּכָה תָּגִיד.
סִבּוֹת טוֹבוֹת מִשֶׁלוֹ, וּבֵין גֶבֶר לְגֶבֶר.
זֶהוּ זֶה,” אָמַר, כְּשֶׁהוּא עֲדַיִן אוֹחֵז בִּי, “אֲנִי חוֹשֵׁב שֶׁאַתָּה יָכוֹל לָלֶכֶת עַכְשָׁו, גִ’ים.
וְאִם אַתָּה תִּרְאֶה אֶת סִילְבֶר, גִ’ים, אַתָּה לֹא תֵּלֵךְ לִמְכֹּר אֶת בֶּן גַן? שׁוּם סוּס פְּרָאִי לֹא יוֹצִיא מִמְךָ אֶת הַסּוֹד? אַתָּה אוֹמֵר שֶׁלֹא.
וְאִם הַפִּירָטִים יִשְׁאֲלוּ מַה קָרָה בַּמַּחֲנֶה שֶׁלָהֶם עַל הַחוֹף בַּלַּיְלָה, גִ’ים, מַה תַּגִיד לָהֶם, גִ’ים? שֶׁאַתָּה לֹא רָאִיתָ וְלֹא שָׁמַעְתָּ כְּלוּם…”
רַעַם מַחֲרִישׁ אָזְנַיִם קָטַע אֶת דְבָרָיו וְכַדוּר-תּוֹתָח גָדוֹל עוֹפֵף מֵעַל צַמְרוֹת הָעֵצִים וְנָחַת בְּמֶרְחַק מֵאָה מֶטְרִים מֵאִתָּנוּ.
בָּרֶגַע הַבָּא פָּתַחְנוּ שְׁנֵינוּ בְּרִיצָה מְהִירָה, כָּל אֶחָד לְעֵבֶר כִּווּן אַחֵר.
בְּשָׁעָה הַבָּאָה הִרְעִידוּ כַּמָּה וְכַמָה יְרִיוֹת-תּוֹתָח אֶת הָאִי וּפְגָזִים נָחֲתוּ עַל אַדְמָתוֹ.
רַצְתִּי מִמְקוֹם-מַחֲבוֹא אֶחָד לְמִשְׁנֵהוּ כְּשֶׁאֲנִי נִרְדָף – אוֹ אוּלַי רַק נִדְמָה לִי – עַל-יְדֵי הַפְּגָזִים הַנּוֹרָאִים הַלָּלוּ; אַךְ עֲדַיִן לֹא הֵעַזְתִּי לִקְרֹב אֶל הַמְּצוּדָה, אֲשֶׁר בִּסְבִיבָתָהּ נָפְלוּ מַרְבִּית הַכַּדוּרִים.
אַךְ מִשֶׁקָרְבָה הַהַפְגָזָה לְסִיוּמָהּ הִתְחִיל אֹמֶץ-לִבִּי לַחֲזֹר אֵלַי, וּלְאַחַר אִגוּף נִרְחָב מִזְרָחָה פָּתַחְתִּי בִּזְחִילָה בֵּין עֲצֵי הַחוֹף.
הַשֶּׁמֶש הִתְחִילָה זֶה עַתָּה לִשְׁקֹעַ, רוּח-הַיָּם הֵנִיעָה קַלוֹת אֶת עֲלֵי הָעֵצִים וְהֶעֶלְתָה אֲדָווֹת קַלִילוֹת עַל חֶלְקַת הַמַּיִם הָאֲפֹרָה שֶׁל הַמַּעֲגָן.
הַשֵּׁפֶל נִמְצָא בְּעִצוּמוֹ, וּפַסֵי-חוֹל גְדוֹלִים נֶחְשְׁפוּ לְאֹרֶךְ הַחוֹף.
לְאַחַר לַהֲטוֹ שֶׁל הַיּוֹם אָפְפָה לְפֶתַע צִנָה נְעִימָה אֶת גוּפִי.
הַ“הִסְפַּנִיוֹלָה” הוֹסִיפָה לַעֲגֹן בִּמְקוֹמָהּ, אַךְ עַל רֹאשׁ-הַתֹּרֶן שֶׁלָהּ הִתְנוֹסֵס עַתָּה הַדֶּגֶל הַשָּׁחוֹר שֶׁל שׁוֹדְדִי-הַיָּם.
וּבְשָׁעָה שֶׁהִבַּטְתִּי לְאוֹתוֹ כִּווּן רָאִיתִי פִּתְאֹם בֹּהַק אָדֹם, הַמְּזַנֵק מֵעַל סִפּוּנָהּ, מְלֻוֶה בְּרַעַם מְהַדְהֵד, וְכַדוּר-תּוֹתָח נוֹסָף פִּלַח בִּשְׁרִיקָה אֶת הָאֲוִיר.
בְּכָךְ הִגִיעָה הַהַפְגָזָה אֶל סִיוּמָהּ.
שָׁעָה קַלָה שָׁכַבְתִּי בִּמְקוֹם-הַמִּסְתּוֹר וְעָקַבְתִּי אַחֲרֵי הַמְּהוּמָה שֶׁבָּאָה בְּעִקְבוֹת הַהַתְקָפָה.
אֲנָשִׁים אָחֲזוּ גַרְזִנִים בִּידֵיהֶם וְהָרְסוּ מַשֶׁהוּ עַל הַחוֹף, בְּסָמוּךְ לַחוֹמָה.
מְאֻחָר יוֹתֵר גִלִיתִי כִּי הָיְתָה זוֹ הַדּוּגִית שֶׁל הַקְּבַרְנִיט וַאֲנָשָׁיו.
לְיַד שֶׁפֶךְ-הַנָּהָר בָּעֲרָה מְדוּרָה גְדוֹלָה בֵּין הָעֵצִים; וּבַמַסְלוּל שֶׁבֵּין הָאֲנִיָּה וְהַמְּדוּרָה הָיְתָה אַחַת הַסִּירוֹת שָׁטָה הָלוֹךְ וָשׁוֹב, כְּשֶׁהָאֲנָשִׁים שֶׁעָלֶיהָ – שֶׁהָיוּ בְּיוֹם אֶתְמוֹל קוֹדְרִים כָּל-כָּךְ, הֵרִיעוּ וְצָעֲקוּ עַתָּה כִּילָדִים קְטַנִים.
אֲבָל הָיָה מַשֶׁהוּ בְּקוֹלָם, שֶׁהֵעִיד כִּי הוּא רָווּי רוּם.
לְבַסוֹף הֶחְלַטְתִּי כִּי הִגִיעָה הַשָּׁעָה לִפְנוֹת לְעֵבֶר הַמְּצוּדָה.
נִמְצֵאתִי בְּמֶרְחַק-מָה מִן הַרְצוּעָה הַחוֹלִית, הַסּוֹגֶרֶת עַל הַמַּעֲגָן מִמִזְרָח, בּוֹאֲכָה אִי-הַשְּׁלָדִים; וּמִשֶׁקַמְתִּי עַתָּה עַל רַגְלַי הִבְחַנְתִּי בְּמֶרְחַק-מָה מִמֶנִי סֶלַע מְבוֹדָד, הַמִּתְרוֹמֵם מִבֵּין הַשִּׂיחִים הַנְּמוּכִים - סֶלַע גָבוֹהַּ, הַבּוֹלֵט בְּצִבְעוֹ הַלָּבָן.
מִשֶׁהִתְבּוֹנַנְתִּי בּוֹ עָלָה בְּדַעְתִּי כִּי זֶהוּ וַדַאי הַסֶּלַע הַלָּבָן, שֶׁבֶּן גַן דִבֵּר עָלָיו, מִשֶׁאָמַר כִּי אִם אֶזְדַקֵק אֵי פַּעַם לְסִירָה אֵדַע הֵיכָן לִמְצֹא אוֹתָהּ.
הִמַשַׁכְתִּי לָנוּעַ בֵּין הָעֵצִים, עַד שֶׁהִגַעְתִּי אֶל צִדָהּ הָאֲחוֹרִי שֶׁל הַחוֹמָה, הַפּוֹנֶה לַיָּם; טִפַּסְתִּי וְעָבַרְתִּי אוֹתָהּ וְכַעֲבֹר רֶגַע זָכִיתִי לְקַבָּלַת-פָּנִים חַמָה שֶׁל הַחֲבוּרָה הַנֶּאֱמָנָה.
לְאַחַר שֶׁסִפַּרְתִּי אֶת כָּל הַקּוֹרוֹת אוֹתִי הִתְחַלְתִּי סוֹקֵר אֶת הַמָּקוֹם.
הַבִּקְתָּה הָיְתָה עֲשׂוּיָה כֻּלָהּ גִזְעֵי אֹרֶן בִּלְתִּי מְהֻקְצָעִים.
הָרִצְפָּה הִתְרוֹמְמָה בְּאֵי-אֵלֶה מְקוֹמוֹת עַד לְגֹבַהּ מַחֲצִית הַמֶּטֶר מֵעַל לִפְנֵי הַקַּרְקַע.
לְיַד הַדֶּלֶת הִבְחַנְתִּי בְּמֵעֵין מִסְדְרוֹן קָטָן וּמִתַּחַת לְמִסְדְרוֹן זֶה נָבַע מַעְיָן קָטָן אֶל תּוֹךְ אַגָן מוּזָר – הֲלֹא הוּא קֻמְקוּם-הַבַּרְזֶל הַגָּדוֹל שֶׁל הָאֲנִיָּה, שֶׁקַרְקָעִיתוֹ סֻלְקָה “וְהִתְגַלְגְלָה בַּחוֹל לְכָל הָרוּחוֹת”, כְּדִבְרֵי הַקְּבַרְנִיט.
מְעַט מְאֹד נוֹתַר נוֹסָף עַל שֶׁלֶד הַבִּקְתָּה; אַךְ בְּאַחַת הַפִּנוֹת הִבְחַנְתִּי בְּטַבְלַת- אֶבֶן גְדוֹלָה, שֶׁשִׁמְשָׁה כַּנִּרְאֶה כְּתַנוּר, וְעָלֶיהָ סַלְסְלַת-בַּרְזֶל חֲלוּדָה, בָּהּ בָּעֲרָה הָאֵשׁ.
מִדְרוֹנוֹת הַתֵּל וְכָל הַשֶּׁטַח שֶׁבְּתוֹךְ הַחוֹמוֹת בֹּרְאוּ לְשֵׁם הֲקָמַת הַמִּבְצָר, וְגִדְמֵי הָעֵצִים סִפְּרוּ לְלֹא קוֹל אֵיזֶה חֹרֶשׁ רָם וְנָאֶה נִגְדַע כָּאן.
הֶעָפָר נִסְחַף בְּרֻבּוֹ אֶל הַיָּם לְאַחַר הַרְחָקַת הָעֵצִים; וְרַק בְּמָקוֹם, שֶׁבּוֹ נִגְרוּ מֵימֵי הַמַּעְיָן בְּזֶרֶם דַקִיק מִן הָאַגָן, צָמְחוּ אֵי-אֵלֶה שְׁרָכִים וּשְׁאָר שִׁיחִים זַחְלָנִיִים, שֶׁהֶעֱנִיקוּ גָוֶן יְרַקְרַק לַחוֹל.
בְּסָמוּךְ מְאֹד לַחוֹמָה - סָמוּךְ מִדַי בִּשְׁבִיל הַנְּצוּרִים – צָמַח הַיַּעַר גְבוֹהַּ וְעָבֹת, כֻּלוֹ עֲצֵי אֹרֶן וְאָשׁוּחַ בְּצַד הַיַּבָּשָׁה, אַךְ מְעֹרָב בְּאַלוֹנִים יְרֻקֵי-עַד בְּכִווּן הַיָּם.
רוּחַ הָעֶרֶב הַצּוֹנֶנֶת שָׁרְקָה מִבַּעַד כָּל סֶדֶק וְחָרָךְ וְהִזְלִיפָה עַל הַקַּרְקַע רְסִיסִים דַקִיקִים שֶׁל חוֹל.
הַחוֹל חָדַר אֶל עֵינֵינוּ, פִּינוּ וּמְזוֹנֵנוּ.
הַחוֹל עָרַךְ מָחוֹל בְּתוֹךְ מֵימֵי הָאַגָן הַקּוֹלְחִים, וְדוֹמֶה כִּי הָעוֹלָם כֻּלוֹ הָפַךְ דַיְסָה שֶׁל חוֹל רוֹתֵחַ.
הָאֲרֻבָּה לֹא הָיְתָה אֶלָא אֶשְׁנָב רָבוּעַ בַּגַּג, וְרַק חֵלֶק זָעוּם מִן הֶעָשָׁן הִצְלִיחַ לִמְצֹא אֶת דַרְכּוֹ הַחוּצָה, בְּעוֹד שְׁמַרְבִּיתוֹ מִלְאָה אֶת חֲלַל הַבִּקְתָּה וְאִלְצָה אוֹתָנוּ לְהִשְׁתַּעֵל וּלְקַנֵחַ אֶת עֵינֵינוּ.
הוֹסִיפוּ לָזֹאת אֶת אַבְרָהָם גְרֵי, שֶׁפָּנָיו נֶחְבְּשׁוּ, לְאַחַר שֶׁנִפְצַע בִּמְנוּסָתוֹ מִן הַמּוֹרְדִים; וְאֶת תּוֹם רֵדְרוּת הַזָּקֵן, שֶׁשָׁכַב לְצַד הַקִּיר דוּמָם וְקָפוּא, עָטוּף בַּדֶּגֶל הָאַנְגְלִי, וְהַתְּמוּנָה תִּהְיֶה שְׁלֵמָה.
אִלוּ יָשַׁבְנוּ בְּאֶפֶס מַעֲשָׂה, אֵין סָפֵק שֶׁרוּחֵנוּ הָיְתָה נוֹפֶלֶת עָלֵינוּ; אַךְ לֹא קַפִּיטַן סְמוֹלֶט הוּא הָאִישׁ שֶׁיַּנִיחַ לָנוּ לִנְהֹג כָּךְ.
הוּא עָרַךְ מִסְדָר קָצָר וְחִלֶק אוֹתָנוּ לְמִשְׁמָרוֹת.
גְרֵי, הָרוֹפֵא וַאֲנִי - מִשְׁמֶרֶת אַחַת; טְרִילוֹנֵי, הַנְטֶר וְג’וֹיְס - מִשְׁמֶרֶת שְׁנִיָּה.
אַף שֶׁהָיִינוּ עֲיֵפִים וִיגֵעִים, נִשְׁלַחְנוּ כֻּלָנוּ לַעֲבוֹדָה.
שְׁנַיִם יָצְאוּ לְקוֹשֵׁשׁ עֶצִים לִמְדוּרָה; שְׁנַיִם אֲחֵרִים הִתְחִילוּ חוֹפְרִים קֶבֶר לְרֵדְרוּת.
הָרוֹפֵא הָפַךְ לִהְיוֹת טַבָּח, וַאֲנִי נִתְמַנֵיתִי לִהְיוֹת שׁוֹמֵר-הַסַּף.
הַקְּבַרְנִיט עַצְמוֹ הָלַךְ מֵאִישׁ לְאִישׁ, עוֹדֵד וְחִזֵק אֶת רוּחֵנוּ וְהוֹשִׁיט יָד עוֹזֶרֶת.
מִפַּעַם בְּפַעַם נִגַשׁ ד"ר לִיבְסִי אֶל הַדֶּלֶת, כְּדֵי לִשְׁאף אֲוִיר צַח, אוֹ לָתֵת מַרְגוֹעַ לְעֵינָיו הַדּוֹמְעוֹת מֵעָשָׁן; וּבְכָל פַּעַם שֶׁעָשָׂה זֹאת הֶחֱלִיף אִתִּי כַּמָּה מִלִים.
“אָדָם זֶה, סְמוֹלֶט,” אָמַר פַּעַם, “עוֹלֶה עָלַי בְּמִדוֹתָיו.
וּכְשֶׁאֲנִי אוֹמֵר זֹאת, גִ’ים, הֲרֵי זֶה הַרְבֵּה מְאֹד.”
פַּעַם שְׁנִיָּה הוּא קָרַב אֵלַי וְיָשַׁב רֶגַע אָרֹךְ בִּשְׁתִיקָה.
אַחַר-כָּךְ הִטָה אֶת רֹאשׁוֹ לְצַד אֶחָד וְהִבִּיט בִּי.
“הַאִם בֶּן גַן הוּא אָדָם רָאוּי לִשְׁמוֹ?” שָׁאַל.
“אֵינֶנִי יוֹדֵעַ, דוֹקְטוֹר,” עָנִיתִי, "אֵינֶנִי בָּטוּחַ אִם הוּא שָׁפוּי לְגַמְרֵי בְּדַעְתּוֹ.
“אֵין פֶּלֶא שֶׁאַתָּה מַטִיל סָפֵק בְּעִנְיָן זֶה,” אָמַר הָרוֹפֵא, “אָדָם שֶׁנִמְצָא לְבַדוֹ שָׁלֹשׁ שָׁנִים עַל אִי שׁוֹמֵם, מִבְּלִי שֶׁיִהְיֶה לוֹ דָבָר לַעֲשׂוֹת, אֶלָא לְכוֹסֵס אֶת צִפָּרְנָיו, אֵין לְצַפּוֹת מִמֶנוּ כִּי יֵרָאֶה שָׁפוּי לְגַמְרֵי בְּדַעְתּוֹ בְּעֵינַי אוֹ בְּעֵינֶיךָ.
הַאִם אָמַרְתָּ כִּי הוּא בִּקֵשׁ מִמְךָ גְבִינָה?”
“כֵּן, דוֹקְטוֹר,” עָנִיתִי, “גְבִינָה.”
“וּבְכֵן, גִ’ים,” אָמַר הָרוֹפֵא, “הִנֵה רוֹאֶה אַתָּה מַה טוֹבָה צוֹמַחַת מִבַּרְרָנוּת בְּמָזוֹן.
וַדַאי רָאִיתָ אֶת קֻפְסַת הַהֲרָחָה שֶׁלִי, הֲלֹא כֵן? אֲבָל מֵעוֹלָם לֹא רָאִיתָ אוֹתִי נוֹטֵל מִמֶנָה הֲרָחַת טַבַּק.
הַסִּבָּה לְכָךְ הִיא, שֶׁבְּקֻפְסָה זוֹ נוֹשֵׂא אֲנִי פֶּלַח שֶׁל גְבִינָה אִיטַלְקִית, מִן הָאִי פַּרְמָה.
גְבִינָה מְזִינָה מְאֹד.
וּבְכֵן, אֶשְׁמֹר אוֹתָהּ בִּשְׁבִיל בֶּן גַן.”
לִפְנֵי אֲרוּחַת-הָעֶרֶב קָבַרְנוּ אֶת תּוֹם רֵדְרוּת בְּאַדְמַת הַחוֹל וְשָׁעָה קַלָה עָמַדְנוּ גְלוּיֵי-רֹאשׁ מִסָבִיב לְקִבְרוֹ בְּרוּחַ הָעֶרֶב.
כַּמּוּת נִכֶּרֶת שֶׁל עֲצֵי הַסָּקָה הוּבְאָה אֶל הַבִּקְתָּה, אַךְ הַקְּבַרְנִיט לֹא שָׂבַע רָצוֹן מִכַּמּוּת זוֹ; הוּא הֵנִיעַ רֹאשׁוֹ בְּמֹרַת-רוּחַ וְאָמַר כִּי מָחָר יִהְיֶה עָלֵינוּ “לָשׁוּב לַעֲבוֹדָה זוֹ בְּיֶתֶר מֶרֶץ”.
אַחַר-כָּךְ אָכַל כָּל אֶחָד מֵאִתָּנוּ אֶת מְנַת הַבָּשָׂר שֶׁלוֹ, לָגַם מִן הַגְּרוֹג וּלְבַסוֹף הִתְכַּנְסוּ שְׁלשֶׁת הָאֲדוֹנִים בְּאַחַת הַפִּנוֹת כְּדֵי לָדוּן עַל הַמַּצָב.
דוֹמַנִי כִּי גַם הֵם הָיוּ אוֹבְדֵי עֵצוֹת, שֶׁכֵּן הָיְתָה בִּרְשׁוּתֵנוּ כַּמּוּת זְעוּמָה כָּל-כָּךְ שֶׁל מָזוֹן, עַד כִּי הָיִינוּ עֲלוּלִים לִגְוֹעַ בָּרָעָב, אוֹ לְהִכָּנַע לַמּוֹרְדִים, בְּטֶרֶם תָּגִיעַ עֶזְרָה כָּלְשֶׁהִי.
עַל כֵּן הֻחְלַט לִפְגֹעַ בְּשׁוֹדְדִים רַבִּים כְּכָל הָאֶפְשָׁר, עַל מְנָת לְהַכְנִיעָם אוֹ לַהֲנִיסָם מִן הָאִי.
בְּרֵאשִׁית הַמֶּרֶד הָיָה מִסְפָּרָם תִּשְׁעָה-עָשָׂר; עַתָּה יָרַד מִסְפָּרָם לַחֲמִשָׁה-עָשָׂר.
גָמַרְנוּ אֹמֶר לְהוֹסִיף וְלִפְגֹעַ בָּהֶם בְּכָל הִזְדַמְנוּת, בְּמַטָרָה לְהַצִּיּל אֶת חַיֵינוּ אָנוּ.
נוֹסָף עַל כָּךְ הָיוּ לָנוּ עוֹד שְׁנֵי בַּעֲלֵי-בְּרִית נֶאֱמָנִים – הָרוּם וְהָאַקְלִים.
אֲשֶׁר לָרוּם: אַף-עַל-פִּי שֶׁהַמֶּרְחָק בֵּינֵינוּ לְבֵינָם הָיָה קִילוֹמֶטֶר בְּקֵרוּב, יָכֹלְנוּ לִשְׁמֹעַ אֶת הַמּוֹרְדִים מְזַמְרִים וְשׁוֹאֲגִים עַד לִשְׁעַת לַיְלָה מְאַחֶרֶת.
וַאֲשֶׁר לְבַעַל-הַבְּרִית הַשֵּׁנִי – הָרוֹפֵא הִבְטִיחַ לָנוּ, כִּי בְּשֶׁל הֱיוֹתָם חוֹנִים בְּלֵב בִּצוֹת וּבְלֹא תְּרוּפוֹת, לֹא יַעֲבֹר שָׁבוּעַ וּמַחֲצִיתָם יִפְּלוּ לְמִשְׁכָּב, תְּקוּפֵי קָדַחַת וּשְׁאָר מִינֵי מַחֲלוֹת.
"וְעַל כֵּן, " הוֹסִיף, “אִם הֵם לֹא יַקְדִימוּ וְיִירוּ בָּנוּ, הֲרֵי שֶׁיְמַהֲרוּ לָשׁוּב אֶל הַ’הִסְפַּנְיוֹלָה'.
אֲנִיָּה הִיא אֲנִיָּה, וַאֲנִי מַנִיחַ שֶׁהֵם יָשׁוּבוּ לִמְלֶאכֶת הַפִּירָטִיוּת.”
“הָאֲנִיָּה הָרִאשׁוֹנָה שֶׁנֶאֱלַצְתִּי לִנְטשׁ,” אָמַר קַפִיטַן סְמוֹלֶט.
הָיִיתִי עָיֵף וְיָגֵעַ, כְּפִי שֶׁאַתֶּם מְתָאֲרִים וַדַאי לְעַצְמְכֶם; וּלְאַחַר שֶׁעָלִיתִי עַל מִשְׁכָּבִי וְהִתְהַפַּכְתִּי עֵת רַבָּה מִצַד אֶל צַד, שָׁקַעְתִּי לְבַסוֹף בְּתַרְדֵמָה עֲמֻקָה וְיָשַׁנְתִּי כְּבוּל-עֵץ.
אֵחַרְתִּי לָקוּם – זְמַן רַב לְאַחַר שֶׁחֲבֵרַי אָכְלוּ אֶת אֲרוּחַת-הַבֹּקֶר וְהוֹסִיפוּ עֲצֵי הַסָּקָה לָעֲרֵמָה.
הֵדֵי צְעָדִים וְקוֹלוֹת אָדָם הֵעִירוּ אוֹתִי מִשְׁנָתִי.
“דֶגֶל שֶׁל הֲפוּגָה!” שָׁמַעְתִּי מִישֶׁהוּ מַכְרִיז; וּמִיָד אַחַר-כָּךְ הוֹסִיף בְּצַעֲקַת הַפְתָּעָה: “סִילְבֶר בִּכְבוֹדוֹ וּבְעַצְמוֹ!”
לְמִשְׁמַע הַמִּלִים הַלָּלוּ קָפַצְתִּי עַל רַגְלַי, וּבְשַׁפְשְׁפִי אֶת עֵינַי מִהַרְתִּי אֶל אֶחָד מֵאֶשְׁנַבִּי הַיְּרִיָה.
20.
הַשְּׁלִיחוּת שֶׁל סִילְבֶר
אָכֵן, שְׁנֵי אֲנָשִׁים עָמְדוּ מִחוּץ לַחוֹמָה, אֶחָד מֵהֶם מְנַפְנֵף בְּבַד לָבָן וְהַשֵּׁנִי – לֹא אַחֵר מֵאֲשֶׁר סִילְבֶר בִּכְבוֹדוֹ וּבְעַצְמוֹ, עוֹמֵד בְּנַחַת סָמוּךְ אֵלָיו.
הַשָּׁעָה הָיְתָה עֲדַיִן מֻקְדֶמֶת לְמַדַי, וְהָיָה זֶה הַבֹּקֶר הַקַּר בְּיוֹתֵר, הַזָּכוּר לִי מֵאָז יָצָאנוּ לַדֶּרֶךְ.
הַצִּנָה חָדְרָה מַמָשׁ לְתוֹךְ עַצְמוֹתַי.
שָׁמַיִם בְּהִירִים נִפְרְשׂוּ מֵעַל לְרֹאשִׁי וְצַמְרוֹת הָעֵצִים הִוְרִידוּ אֶל מוּל הַשֶּׁמֶשׁ.
אֲבָל הַמָּקוֹם שֶׁסִילְבֶר וְנוֹשֵׂא-כֵּלָיו עָמְדוּ בּוֹ הָיָה אָפוּף צֵל וּבִרְכֵּיהֶם הָיוּ עֲטוּפוֹת אֵד לָבָן, שֶׁתִּמֵר וְעָלָה בְּמֶשֶׁךְ הַלַּיְלָה מִן הַבִּצָה.
הַצִּנָה וְהַהֶבֶל סִפְּרוּ לְלֹא מִלָּה אֶת סִפּוּרוֹ שֶׁל הָאִי: הָיָה זֶה מְקוֹם תַּחֲלוּאִים טָחוּב וַאֲכוּל קָדַחַת.
“הִשָׁאֲרוּ בִּפְנִים, רַבּוֹתַי,” אָמַר הַקְּבַרְנִיט, “אֲנִי מִתְעָרֵב עֲשָׂרָה לְאֶחָד שֶׁזוֹהִי תַּחְבּוּלָה.” אַחַר-כָּךְ צָעַק בְּקוֹל לְעֵבֶר שׁוֹדְדֵי-הַיָּם: “מִי שָׁם? עַצְרוּ, אוֹ שֶׁאֲנִי פּוֹתֵחַ בְּאֵשׁ!”
“דֶגֶל שֶׁל הֲפוּגָה.” הֶחֱזִיר סִילְבֶר צְעָקָה.
הַקְּבַרְנִיט נִצֵב בַּמִּסְדְרוֹן, נִזְהַר מְאד שֶׁלֹא לַחֲשׂוֹף עַצְמוֹ לִירִיָה בּוֹגְדָנִית, אִם זוֹ תָּבוֹא.
הוּא פָּנָה אֵלֵינוּ וְאָמַר:
“הַמִּשְׁמֶרֶת שֶׁל הַדּוֹקְטוֹר תֵּצֵא לְתַצְפִית.
ד”ר לִיבְסִי, גַשׁ בְּטוּבְךְ לְצַד צָפוֹן.
גִ’ים – לְמִזְרָח.
גְרֵי לְמַעֲרָב.
כָּל אַנְשֵׁי הַמִּשְׁמֶרֶת הַשְּׁנִיָּה תִּטְעַן רוֹבִים.
בְּמֶרֶץ, רַבּוֹתַי – וּבִזְהִירוּת!"
אַחַר כָּךְ פָּנָה שׁוּב אֶל הַמּוֹרְדִים.
“וּמָה אַתֶּם רוֹצִים לְהַשִּׂיג עִם דֶגֶל הַהֲפוּגָה שֶׁלָכֶם?” צָעַק לְעֶבְרָם.
בְּפַעַם זוֹ הֵשִׁיב הָאָדָם הַשֵּׁנִי לַשְּׁאֵלָה:
“קֶפְּטְן סִילְבֶר, אֲדוֹנִי, מְבַקֵשׁ לַעֲלוֹת לַסִּפּוּן וּלְהָצִיג אֶת הַתְּנָאִים שֶׁלוֹ.”
“קֶפְּטְן סִילְבֶר? לֹא מַכִּיר אֶחָד כָּזֶה.
מִי זֶה?” הֵשִׁיב הַקְּבַרְנִיט בִּצְעָקָה; וְאַחַר שָׁמַעְתִּי אוֹתוֹ מְמַלְמֵל לְעַצְמוֹ: “קַפִּיטַן, מָה? אֵיזוֹ עֲלִיָה נֶהְדֶרֶת בְּדַרְגָה.”
הַפַּעַם הֵשִׁיב ג’וֹן הָאָרֹךְ בְּשֵׁם עַצְמוֹ:
“אֲנִי הוּא, אֲדוֹנִי.
הַבַּחוּרִים הַמִּסְכֵּנִים מִנוּ אוֹתִי לַקֶּפְּטֵן שֶׁלָהֶם אַחֲרֵי הָעֲרִיקָה שֶׁלְּךָ, אָדוֹנִי,” – בְּהַטְעִימוֹ בִּמְיֻחָד אֶת הַמִּלָּה “עֲרִיקָה” – “אֲנַחְנוּ רוֹצִים לְהַצִּיּעַ כַּמָּה תְּנָאִים, וְאַצִיג אוֹתָם בְּשִׂיא הַגִּלוּי.
כָּל מַה שֶׁאֲנִי מְבַקֵשׁ, קֶפְּטְן סְמוֹלֶט, זוֹהִי מִלַת הַכָּבוֹד שֶׁלְּךָ, שֶׁתְּאַפְשֵׁר לִי לָצֵאת בְּבִטָחוֹן מֵהַמְצוּדָה הַזֹּאת, בְּתוֹסֶפֶת רֶגַע אֶחָד נוֹסָף לְהִתְרַחֵק מִטְוַח-הָרוֹבִים שֶׁלָכֶם, בְּמִקְרֶה שֶׁתַּחְלִיטוּ לִפְתֹּחַ בְּאֵשׁ.”
“אֲדוֹנִי הַנִּכְבָּד,” אָמַר קַפִּיטַן סְמוֹלֶט, “אֵין לִי שׁוּם רָצוֹן, וְלוּ גַם הַפָּעוּט בְּיוֹתֵר, לְשׂוֹחֵחַ אִתְּךָ.
אַךְ אִם אַתָּה רוֹצֶה לְשׂוֹחֵחַ אִתִּי, אַתָּה רַשַׁאי לָבוֹא.
זֶה הַכֹּל.
אִם תִּהְיֶה בְּגִידָה, הִיא תָּבוֹא מִן הַצַּד שֶׁלְּךָ, כֹּה יַעֲזֹר לְךָ הָאֱלֹהִים.”
“זֶה מַסְפִּיק בְּהֶחְלֵט, קֶפְּטְן,” צָעַק סִילְבֶר בַּעֲלִיצוּת, “מִלָּה שֶׁלְּךָ הִיא קֹדֶשׁ בְּעֵינַי.
אֲנִי יוֹדֵעַ מַה זֶה גֶ’נְטֶלְמֶן, סְמֹךְ עָלַי.”
הִבְחַנוּ כִּי נוֹשֵׂא הַדֶּגֶל מְנַסֶה לַעֲצֹר בְּעַד סִילְבֶר; אַךְ הוּא צָחַק בְּקוֹל רָם אֶל מוּל פָּנָיו וְטֶפַח לוֹ עַל גַבּוֹ, כְּאִלוּ בִּקֵשׁ לוֹמַר לוֹ שֶׁאֵין כָּל סִבָּה לִדְאָגָה.
אַחַר כָּךְ נִגַשׁ אֶל חוֹמַת הַקּוֹרוֹת, הֵטִיל לָאָרֶץ אֶת הַקַּב שֶׁלוֹ, הֵרִים אֶת רַגְלוֹ וְהִצְלִיחַ בְּכֹחַ וּבִזְרִיזוּת מֻפְלָאִים לַעֲלוֹת עַל הַגָּדֵר וְלִצְנֹחַ בְּשָׁלוֹם אֶל צִדָהּ הַשֵּׁנִי.
אֲנִי מוֹדֶה וּמִתְוַדֶה, כִּי הִשְׁתּוֹקַקְתִּי כָּל-כָּךְ לַעֲקֹב אַחַר הַמִּתְרַחֵשׁ, עַד כִּי נָטַשְׁתִּי אֶת עֶמְדָתִי, חָמַקְתִּי מֵאֶשְׁנָב-הַיְּרִיָה הַמִּזְרָחִי וְזָחַלְתִּי אֶל מֵאֲחוֹרֵי הַקְּבַרְנִיט, שֶׁהִתְיַשֵׁב על הַסַּף, שְׁתֵּי יָדָיו שְׁעוּנוֹת עַל בִּרְכָּיו וְרֹאשׁוֹ נָתוּן בְּכַפּוֹת-יָדָיו.
עֵינָיו נִנְעֲצוּ בַּמַּיִם הַזּוֹרְמִים וּמְבַעְבְּעִים מִן הָאַגָן אֶל תּוֹךְ הַחוֹל וְהוּא שָׁרַק לְעַצְמוֹ אֶת נְעִימַת “בּוֹאוּ, בָּנִים וּבָנוֹת”.
סִילְבֶר הִתְיַגַע קָשׁוֹת בְּטַפְּסוֹ בְּמַעֲלֶה הַתֵּל.
הַמִּדְרוֹן הַתָּלוּל, גִדְמֵי הָעֵצִים הַצְּפוּפִים וְהַחוֹל הָרַךְ – כָּל אֵלֶה עָשׂוּהוּ חֲסַר-אוֹנִים כָּאֲנִיָּה בְּמִבְדוֹק.
אַךְ הוּא דָבַק בִּמְשִׂימָתוֹ זוֹ בִּדְמָמָה עִקֶשֶׁת, וּלְבַסוֹף נִצַב מוּל הַקְּבַרְנִיט וְהִצְדִיעַ מוּלוֹ בְּחֵן רַב.
הוּא הִתְקַשֵׁט בְּמֵיטַב מַלְבּוּשָׁיו – מְעִיל כָּחֹל וּרְחַב-מִדוֹת, עָטוּר כַּפְתּוֹרֵי נְחֹשֶׁת נוֹצְצִים, וְכוֹבַע הָדוּר וּמְצֻיָץ הָיָה שָׁמוּט עַל עָרְפּוֹ.
"בָּרוּךְ הַבָּא, אֲדוֹנִי, " הֵרִים אֵלָיו הַקְּבַרְנִיט אֶת רֹאשׁוֹ, “אַתָּה רַשַׁאי לָשֶׁבֶת.”
“מַה זֶה, קֶפְּטְן, אַתָּה לֹא חוֹשֵׁב לְהַזְמִין אוֹתִי פְּנִימָה?” מָחָה סִילְבֶר, וְזֶהוּ בֹּקֶר קָר וּמְזֻפָּת, אִם לֹא אִכְפַּת לְךָ, בִּשְׁבִיל לָשֶׁבֶת בַּחוּץ עַל הַחוֹל."
“אֲבָל לָמָה, סִילְבֶר?” אָמַר הַקְּבַרְנִיט, “אִלוּ הוֹאַלְתָּ לִהְיוֹת אָדָם הָגוּן, כִּי אָז הָיִיתָ יוֹשֵׁב עַכְשָׁו בְּנַחַת בַּמִּטְבָּח שֶׁלְּךָ.
אַתָּה עַצְמְךָ הֵכַנְתָּ לְעַצְמְךָ אֶת הַתַּבְשִׁיל הַזֶּה.
אַחַת מִן הַשְּׁתַיִם – אִם אַתָּה טַבַּח-הָאֳנִיָּה שֶׁלִי – כִּי אָז תִּזְכֶּה לְיַחַס הוֹגֵן; אַךְ אִם אַתָּה קַפִּיטַן סִילְבֶר, כִּי אָז הִנְךָ מוֹרֵד וְשׁוֹדֵד-יָם, וְאַתָּה יָכוֹל לְהִסְתַּלֵק מִכָּאן וְלִתְלוֹת אֶת עַצְמְךָ.”
“טוֹב, טוֹב, קֶפְּטְן,” הֵשִׁיב לוֹ טַבַּח-הַיָּם וְהִתְיַשֵׁב עַל הַחוֹל, כְּפִי שֶׁנִתְבַּקֵשׁ, "תִּצְטָרֵךְ לְהוֹשִׁיט לִי יָד כְּדֵי שֶׁאוּכַל לָקוּם, זֶה הַכֹּל.
מָקוֹם נֶחְמָד מְאֹד יֵשׁ לְךָ פֹּה.
אָה, וְהִנֵּה גִ’ים!
בֹּקֶר נֶהְדָר לְךָ, גִ’ים.
דוֹקְטוֹר, אֲנִי עוֹמֵד לְשֵׁרוּתְךָ.
בֶּאֱמוּנָה, כָּל הַחֲבוּרָה נֶאֶסְפָה כָּאן, כְּמוֹ מִשְׁפָּחָה מְאֻשֶׁרֶת, אִם תַּרְשׁוּ לִי לְהִתְבַּטֵא כָּךְ."
“אִם יֵשׁ לְךָ לוֹמַר מַשֶׁהוּ, אֲדוֹנִי, אֱמֹר זֹאת עַכְשָׁו.” פָּנָה אֵלָיו הַקְּבַרְנִיט.
"אַתָּה צוֹדֵק בְּהֶחְלֵט, קֶפְּטְן סְמוֹלֶט, " הֵשִׁיב סִילְבֶר, “עֵסֶק הוּא עֵסֶק, כְּמוֹ שֶׁאוֹמְרִים.
אָז נִגַשׁ לָעִנְיָן.
שְׁמַע, זֶה הָיָה סִדוּר הָגוּן, אֵיךְ שֶׁסִדַרְתֶּם אוֹתָנוּ בַּלַּיְלָה הָאַחֲרוֹן.
אֲנִי לֹא מַכְחִישׁ, זֶה הָיָה סִדוּר הָגוּן.
יֵשׁ לָכֶם פֹּה מִישֶׁהוּ, שֶׁהוּא מֻמְחֶה בַּהֲנָפַת מוֹטוֹת.
וַאֲנִי לֹא אַכְחִישׁ גַם, שֶׁכַּמָּה מֵהָאֲנָשִׁים שֶׁלִי אֲפִלוּ הִזְדַעְזְעוּ מִזֶה; אוּלַי אֲפִלוּ כֻּלָם הִזְדַעְזְעוּ.
יָכוֹל לִהְיוֹת שֶׁגַם אֲנִי עַצְמִי עוֹד מְזֻעְזָע מִזֶה, וְאוּלַי זֹאת הַסִּבָּה לָמָה בָּאתִי הֵנָה לְהַצִּיּעַ לָכֶם עִסְקָה.
אֲבָל אַתָּה שִׂים לֵב, קֶפְּטְן, הָעֵסֶק הַזֶּה לֹא יַצְלִיחַ לָכֶם פַּעַם שְׁנִיָּה, לַעֲזָאזֵל! אֲנַחְנוּ נַעֲמִיד שְׁמִירָה וּנְקַצֵץ מִמְנוֹת הָרוּם שֶׁלָנוּ.
אוּלַי אַתָּה חוֹשֵׁב שֶׁהָיִינוּ שִׁכּוֹרִים, אֲבָל אֲנִי יָכוֹל לְהַבְטִיחַ לְךָ שֶׁהָיִיתִי פִּכֵּחַ לְגַמְרֵי, רַק הָרוּג מֵרֹב עֲיֵפוּת; וְאִלוּ הָיִיתִי מִתְעוֹרֵר בַּזְּמַן, כִּי אָז הָיִיתִי תּוֹפֵס אוֹתוֹ בְּאֶמְצַע הַפְּעֻלָה, הָיִיתִי תּוֹפֵס.
שֶׁכָּכָה יִהְיֶה לִי טוֹב.
הוּא עוֹד נָשַׁם כְּשֶׁהִגַעְתִּי אֵלָיו, כֵּן כֵּן!”
“וּבְכֵן?” אָמַר קַפִּיטַן סְמוֹלֶט בְּקוֹל צוֹנֵן.
דְבָרָיו אֵלֶה שֶׁל סִילְבֶר הָיוּ חִידָה בְּעֵינָיו, אַךְ אִי-אֶפְשָׁר הָיָה לְהַבְחִין בְּכָךְ מִנְעִימַת קוֹלוֹ.
אֲשֶׁר לִי, נִחוּשׁ קַל עָלָה בְּלִבִּי.
דְבָרָיו הָאַחֲרוֹנִים שֶׁל בֶּן גַן עָלוּ בְּזִכְרוֹנִי, וְשִׁעַרְתִּי בְּלִבִּי כִּי הוּא עָרַךְ בִּקוּר לֵילִי אֵצֵל שׁוֹדְדֵי-הַיָּם, בְּשָׁעָה שֶׁשָׁכְבוּ הֲלוּמִי יַיִן מִסָבִיב לַמְּדוּרָה, וְהִרְהַרְתִּי בְּשִׂמְחָה כִּי מִסְפַּר אוֹיְבֵינוּ הִצְטַמְצֵם עַתָּה לְאַרְבָּעָה-עָשָׂר.
“וּבְכֵן, הָעִנְיָן הוּא זֶה,” אָמַר סִילְבֶר, “אֲנַחְנוּ רוֹצִים לְהַשִׂיג אֶת הָאוֹצָר – וַאֲנַחְנוּ נַשִׂיג אוֹתוֹ.
זֶה מַה שֶׁשַׁיָךְ אֵלֵינוּ.
אַתֶּם תַּצְלִיחוּ לְהַצִּיּל אֶת הַחַיִים שֶׁלָכֶם, אֲנִי מְקַוֶה, וְזֶה מַה שֶׁשַׁיָךְ לָכֶם.
יֵשׁ לָכֶם אֵיזוֹ מַפָּה, נָכוֹן?”
“אוּלַי.” הֵשִׁיב הַקְּבַרְנִיט.
"אוֹהּ, יֵשׁ לָכֶם, אֲנִי יוֹדֵעַ אֶת זֶה, "אָמַר ג’וֹן הָאָרֹךְ, “אֵינְךָ צָרִיךְ לִהְיוֹת כָּל-כָּךְ מְסֻיָג אִתִּי, שׁוּם טוֹבָה לֹא תִּצְמַח מִזֶה, תַּאֲמִין לִי.
מַה שֶׁאֲנִי מִתְכַּוֵן לוֹמַר הוּא, שֶׁאֲנַחְנוּ רוֹצִים לְקַבֵּל אֶת הַמַּפָּה הַזֹּאת.
וְתַאֲמִין לִי, אֲנִי מֵעוֹלָם לֹא הִתְכַּוַנְתִּי לִפְגֹעַ בָּכֶם לְרָעָה, בְּשׁוּם אֹפֶן לֹא.”
“אֲנִי מֵעֵז לְהַטִיל סָפֵק בִּדְבָרֶיךָ, אֲדוֹנִי,” שִׁסַע אוֹתוֹ הַקְּבַרְנִיט, “אָנוּ יוֹדְעִים בְּדִיוּק מָה הִתְכַּוַנְתָּ לַעֲשׂוֹת, אֲבָל – מֵבִין אַתָּה – לְעוֹלָם לֹא תַּצְלִיחַ בָּזֹאת.” וּבְדַבְּרוֹ נָעַץ בּוֹ הַקְּבַרְנִיט מַבָּט שָׁלֵו וְהוֹסִיף לְמַלֵא אֶת מִקְטַרְתּוֹ.
“אִלוּלֵא גְרֵי זֶה…” פָּתַח סִילְבֶר.
“לְכָל הַשֵּׁדִים!” הִצְטַעֵק סְמוֹלֶט, “גְרֵי לֹא סִפֵּר לִי דָבָר, וַאֲנִי גַם לֹא שָׁאַלְתִּי אוֹתוֹ דָבָר.
וּמַה שֶׁיוֹתֵר, הָיִיתִי מַעְדִיף לִרְאוֹת תְּחִלָה אוֹתוֹ וְאוֹתְךָ וְאֶת הָאִי הַזֶּה נֶעְלָמִים בִּמְצוּלוֹת הַיָּם.
הִנֵה מָה אֲנִי חוֹשֵׁב עָלֶיךָ, אֲדוֹנִי.”
הִתְפָּרְצוּת זוֹ צִנְנָה כַּנִּרְאֶה אֶת לְהִיטוּתוֹ שֶׁל סִילְבֶר, וְהָרֻגְזָה הַקַּלָה שֶׁהָיָה נָתוּן בָּהּ הָלְכָה וְנֶעֶלְמָה.
“אֲנִי מַאֲמִין לְךָ,” הֵשִׁיב, “אַף פַּעַם לֹא חָשַׁבְתִּי לְעַרְעֵר עַל מַה שֶׁגֶ’נְטְלְמֶנִים כָּמוֹךָ חוֹשְׁבִים לְנָכוֹן.
וּמִפְּנֵי שֶׁאַתָּה מִתְכּוֹנֵן לִמְצֹץ מִן הַמִּקְטֶרֶת שֶׁלְּךָ, קֶפְּטְן, אֲנִי מַרְשֶׁה לְעַצְמִי לַעֲשׂוֹת גַם כֵּן מַשֶׁהוּ כָּזֶה.”
וְהוּא מִלֵא אֶת הַמִּקְטֶרֶת שֶׁלוֹ וְהִצִית אוֹתָהּ; וּבְמֶשֶׁךְ דַקוֹת אֲחָדוֹת יָשְׁבוּ שְׁנֵי הַגְּבָרִים ועִשְׁנוּ בִּדְמָמָה, כְּשֶׁהֵם מַבִּיטִים מִדֵי פַּעַם זֶה בְּפָנָיו שֶׁל זֶה, אוֹ רוֹכְנִים קָדִימָה לְשֵׁם רְקִיקָה קַלָה.
הָיָה נָעִים לִרְאוֹת אוֹתָם בְּכָךְ.
“וּבְכֵן,” חָזַר סִילְבֶר לְדַבֵּר, “הִנֵה הַתְּנָאִים שֶׁלָנוּ.
אַתֶּם נוֹתְנִים לָנוּ אֶת הַמַּפָּה, כְּדֵי שֶׁנוּכַל לִמְצֹא אֶת הַמַּטְמוֹן, וּמַפְסִיקִים לִירוֹת אֶל יַמָאִים מִסְכֵּנִים, אוֹ לְפַצְפֵּץ לָהֶם אֶת הָרֹאשׁ בִּזְמַן הַשֵּׁנָה.
אִם תַּעֲשׂוּ אֶת זֶה, נַצִיעַ לָכֶם שְׁתֵּי אֶפְשָׁרֻיוֹת: אוֹ שֶׁתַּעֲלוּ אִתָּנוּ עַל הָאֳנִיָּה, אַחֲרֵי שְׁנַעְמִיס עָלֶיהָ אֶת הָאוֹצָר, וְאָז אֶתֵּן לָכֶם אֶת מִלַת-הַכָּבוֹד שֶׁלִי לְהוֹרִיד אֶתְכֶם בְּשָׁלוֹם עַל אֵיזֶה חוֹף.
או – אִם זֶה לֹא מוֹצֵא חֵן בְּעֵינֵיכֶם, מִפְּנֵי שֶׁכַּמָּה מֵהָאֲנָשִׁים שֶׁלִי קְשׁוּחִים מִדַי לְטַעַמְכֶם – תּוּכְלוּ לְהִשָׁאֵר כָּאן, אִם תִּרְצוּ.
אֲנַחְנוּ נִתְחַלֵק אִתְּכֶם בְּאַסְפָּקָה, מָנָה מָנָה, וַאֲנִי אֶתֵּן לָכֶם אֶת דִבְרַת-הַכָּבוֹד שֶׁלִי, כִּי נִשְׁלַח אֶת הָאֲנִיָּה הָרִאשׁוֹנָה שֶׁנִפְגשׁ בַּדֶּרֶךְ, לָבוֹא הֵנָה וְלֶאֱסֹף אֶתְכֶם.
זֶה מַה שֶׁהָיָה לִי לִמְסֹר לְךָ.
תְּנָאִים יוֹתֵר טוֹבִים מֵאֵלֶה לֹא הָיִיתָ מְסֻגָל לְקַבֵּל, תַּאֲמִין לִי.
וַאֲנִי מְקַוֶה,” הוֹסִיף בַּהֲרָמַת קוֹל, “שֶׁכָּל הָאֲנָשִׁים שֶׁבַּמָּקוֹם הַזֶּה יִשְׁקְלוּ אֶת הַמִּלִים הָאֵלֶה, כִּי מַה שֶׁנֶאֱמַר לְאֶחָד - כֻּוַן לְכֻלָם.”
קַפִּיטַן סְמוֹלֶט הִתְרוֹמֵם מִמְקוֹם-מוֹשָׁבוֹ וְחָבַט הַחוּצָה אֶת הָאֵפֶר מִמִקְטַרְתּוֹ בְּכַף-יָדוֹ הַשְּׂמָאלִית.
“זֶה הַכֹּל?” שָׁאַל.
“עַד הַמִּלָּה הָאַחֲרוֹנָה, לַעֲזָאזֵל!” הֵשִׁיב ג’וֹן, “וְאִם תְּסָרֵב לָזֹאת, לֹא תִּרְאֶה מֵאִתָּנוּ אֶלָא כַּדוּרֵי רוֹבִים.”
“טוֹב מְאֹד,” אָמַר הַקְּבַרְנִיט, “עַכְשָׁו תַּקְשִׁיב לִי.
אִם תָּבוֹאוּ הֵנָה אֶחָד אֶחָד, בְּלִי נֶשֶׁק בִּידֵיכֶם, אֶדְאַג לְכָךְ שֶׁיִכְבְּלוּ אֶתְכֶם בַּאֲזִקִים וְיַחֲזִירוּ אֶתְכֶם בְּשָׁלוֹם לְאַנְגְלִיָה, לַעֲרִיכַת מִשְׁפָּט הוֹגֵן.
אִם תְּסַרְבוּ לִי, אֲנִי – אֲלֶכְּסַנְדֶר סְמוֹלֶט, שֶׁהֵנִיף בַּמָּקוֹם הַזֶּה אֶת הַדֶּגֶל הַמַּלְכוּתִי – אֶדְאַג לְכָךְ שֶׁתֵּרְדוּ כֻּלְכֶם לַגֵּיהִנּוֹם.
לֹא תַּצְלִיחוּ לִמְצֹא אֶת הַמַּטְמוֹן.
לֹא תַּצְלִיחוּ לְהָשִׁיט אֶת הָאֲנִיָּה.
אֵין גַם אִישׁ אֶחָד בֵּינֵיכֶם הַמְּסֻגָל לְהַפְעִיל אֶת הָאֳנִיָּה.
לֹא תַּצְלִיחוּ גַם לִגְבֹּר עָלֵינוּ.
אַבְרָהָם גְרֵי הִצְלִיחַ לִגְבֹּר עַל חֲמִשָׁה מִכֵּם.
אֲנִי עוֹמֵד כָּאן מוּלְךָ, אָדוֹן סִילְבֶר, וְאוֹמֵר לְךָ זֹאת, וְאֵלֶה הֵן הַמִּלִים הָאֲדִיבוֹת הָאַחֲרוֹנוֹת שֶׁתִּזְכֶּה לִשְׁמֹעַ מִפִּי; כִּי, בְּשֵׁם אֱלֹהִים, בַּפַּעַם הַבָּאָה שֶׁאֶפְגשׁ אוֹתְךָ אֶתְקַע כַּדוּר בְּגוּפְךָ.
הִסְתַּלֵּק מִכָּאן, בַּרְנָשׁ, בְּבַקָשָׁה מִמְךָ, וּבִמְהִירוּת כְּפוּלָה.”
פָּנָיו שֶׁל סִילְבֶר הִתְלַהֲטוּ; עֵינָיו יָקְדוּ בְּרֹב זַעַם וְהוּא נִעֵר אֶת הָאֵפֶר מִמִקְטַרְתּוֹ.
“תֵּן לִי יָד וַעֲזֹר לִי לָקוּם!” צָעַק.
“לֹא.” הֵשִׁיב הַקְּבַרְנִיט.
“מִי יַעֲזֹר לִי לָקוּם?!” שָׁאַל הַטַּבָּח.
אִישׁ מִבֵּינֵינוּ לֹא זָז.
תּוֹךְ כְּדֵי גִדוּפִים נוֹרָאִים זָחַל סִילְבֶר בַּחוֹל, עַד שֶׁהִצְלִיחַ לִתְפֹּס בַּקַּב שֶׁלוֹ וּלְהִתְרוֹמֵם.
אַחַר-כָּךְ יָרַק אֶל תּוֹךְ הַמַּעְיָן.
“זֶהוּ!” צָעַק, “זֶה מַה שֶׁאֲנִי חוֹשֵׁב עֲלֵיכֶם.
תּוֹךְ שָׁעָה מֵרֶגַע זֶה תִּתְבַּשְׁלוּ בַּבִּקְתָּה הַמְּזֻפֶּתֶת הַזֹּאת כְּמוֹ בְּתוֹךְ חָבִית רוּם.
תִּצְחַק, לַעֲזָאזֵל, תִּצְחַק! תּוֹךְ שָׁעָה מֵרֶגַע זֶה תִּצְחַק אֶצְלִי מִמָקוֹם אַחֵר.
אֵלֶה שֶׁיָּמוּתוּ כָּאן יִתְּנוּ תּוֹדָה לְמַזָלָם הַטּוֹב.”
וְתוֹךְ קְלָלָה נִתְעֶבֶת פָּנָה לְדַרְכּוֹ וְגָלַשׁ בָּמוֹרָד הַחוֹלִי; לְאַחַר אַרְבָּעָה אוֹ חֲמִשָׁה נִסְיוֹנוֹת-סְרָק הִצְלִיחַ לְטַפֵּס עַל הַחוֹמָה, בְּעֶזְרָתוֹ שֶׁל נוֹשֵׂא הַדֶּגֶל, וּמִקֵץ רֶגַע נֶעְלַם בֵּינוֹת לָעֵצִים.
21.
הַקְּרָב
הַקְּבַרְנִיט עָקַב בִּדְרִיכוּת אַחֲרֵי סִילְבֶר הַמִּתְרַחֵק; וּבְרֶגַע שֶׁנֶעְלַם מֵעֵינֵינוּ נִכְנַס אַל תּוֹךְ הַבַּיִת וּמָצָא כִּי אִישׁ מִלְבַד גְרֵי לֹא נִמְצָא בְּעֶמְדָתוֹ.
הָיְתָה זוֹ הַפַּעַם הָרִאשׁוֹנָה שֶׁרָאִינוּ אֶת קַפִּיטַן סְמוֹלֶט נִתְקָף בְּזַעַם.
“לָעֲמָדוֹת!” שָׁאַג.
וְאַחַר-כָּךְ, לְאַחַר שֶׁכֻּלָנוּ חָזַרְנוּ לִמְקוֹמוֹתֵינוּ, הוֹסִיף: “גְרֵי, אֲצַיֵן אוֹתְךָ לְשֶׁבַח בְּיוֹמַן-הָאֲנִיָּה; נִצַבְתָּ עַל מִשְׁמַרְתְּךְ כְּיַמַאי נֶאֱמָן.
מַר טְרִילוֹנֵי, אֲנִי מֻפְתָּע מֵהִתְנַהֲגוּתְךָ, אֲדוֹנִי.
דוֹקְטוֹר, אִם כָּזֶה הָיָה טִיב שֵׁרוּתְךָ בְּפוֹנְטֶנוֹי, מוּטָב לְךָ לעֲלוֹת עַל מִשְׁכָּבְךְ.”
אַנְשֵׁי הַמִּשְׁמֶרֶת שֶׁל הָרוֹפֵא חָזְרוּ בִּמְהֵרָה אֶל אֶשְׁנַבֵּי-הַיֶּרִי שֶׁלָהֶם, בְּעוֹד הָאֲחֵרִים שָׁקְדוּ עַל הַטְעָנַת הָרוֹבִים הָעוֹדְפִים.
פְנֵי כֻּלָם סָמְקוּ מִכְּלִמָה, כְּאִלוּ יַתּוּשׁ זִמְזֵם בְּאָזְנֵיהֶם, כִּדְבַר הַפִּתְגָם.
רֶגַע קַל הִבִּיט בָּנוּ הַקְּבַרְנִיט בִּדְמָמָה וְאַחַר כָּךְ דִבֵּר:
“בַּחוּרִים,” אָמַר, “נָתַתִּי לְסִילְבֶר אֶת הַמָּנָה שֶׁהוּא רָאוּי לָהּ, וְעָשִׂיתִי אוֹתָהּ חֲרִיפָה בְּמִתְכַּוֵן.
בְּעוֹד שָׁעָה הוּא יְנַסֶה, לִדְבָרָיו, לְהִסְתָּעֵר עָלֵינוּ.
אֵינִי צָרִיךְ לְהַזְכִּירְכֶם כִּי הֵם עוֹלִים עָלֵינוּ בְּמִסְפָּרָם, אֲבָל אֲנַחְנוּ נִלָחֵם מִתּוֹךְ מַחֲסֶה.
לִפְנֵי רֶגַע הָיִיתִי מוֹסִיף וְאוֹמֵר כִּי נִלָחֵם גַם מִתּוֹךְ מִשְׁמַעַת; אַךְ אִם נִשְׁתַּדֵל, אֵין סָפֵק בְּלִבִּי כִּי אָנוּ מִסֻגָלִים לְהַכּוֹת אוֹתָם שׁוֹק עַל יָרֵךְ.”
אַחַר-כָּךְ סִיֵר בָּעֲמָדוֹת וְנוֹכַח לָדַעַת, לִדְבָרָיו, כִּי הַשֶּׁטַח מִסָבִיב נָקִי מֵאוֹיְבִים.
בִּשְׁתֵּי צַלְעוֹתֶיהָ הַקְּצָרוֹת שֶׁל הַבִּקְתָּה – הַמִּזְרָחִית וְהַמַּעֲרָבִית – נִמְצְאוּ רַק שְׁנֵי אֶשְׁנַבֵּי-יֶרִי; שְׁנַיִם נוֹסָפִים נִמְצְאוּ מִדָרוֹם, לִשְׁנֵי צִדֵי הַמִּסְדְרוֹן.
בַּקִּיר הַצְּפוֹנִי נִקְרְעוּ חֲמִשָׁה אֶשְׁנַבֵּי-יֶרִי.
עֲצֵי הַהַסְקָה נֶעֶרְמוּ בְּאַרְבַּע עֲרֵמוֹת – אוֹ שֻׁלְחָנוֹת, כְּפִי שֶׁנִתְכַּנוּ – עֲרֵמָה בְּאֶמְצָעִיתוֹ שֶׁל כָּל צַד; וְעַל כָּל אֶחָד מֵאוֹתָם “שֻׁלְחָנוֹת” הֻנְחוּ אַרְבָּעָה רוֹבִים טְעוּנִים וְכֵן כַּמּוּת שֶׁל תַּחְמֹשֶׁת.
הַחֲרָבוֹת הֻנְחוּ בַּמֶּרְכָּז.
“כַּבּוּ אֶת הָאֵשׁ!” צְוָה הַקְּבַרְנִיט, “הַקֹּר חָלַף וְאֵינֶנִי רוֹצֶה שֶׁהֶעָשָׁן יְמַלֵא אֶת עֵינֵינוּ.” טְרִילוֹנֵי הוֹצִיא אֶת סַלְסְלַת-הָאֵשׁ הַחוּצָה וְהֶחֱנִיק אֶת הַגֶּחָלִים בַּחוֹל.
“הוֹקִינְס לֹא אָכַל עֲדַיִן אֶת אֲרוּחַת-הַבֹּקֶר שֶׁלוֹ.
שָׁרֵת אֶת עַצְמְךָ, הוֹקִינְס, וְשֵׁב לֶאֱכֹל בָּעֶמְדָה שֶׁלְּךָ,” הִמְשִׁיךְ קַפִּיטַן סְמוֹלֶט, “בְּמֶרֶץ, בָּחוּר, וּבְתֵאָבוֹן.
הַנְטֶר, חַלֶק לְגִימַת יַי”שׁ בֵּין כָּל הָאֲנָשִׁים."
וּבְעוֹד הַמַּשְׁקֶה מָעֳבָר בֵּינֵינוּ הִשְׁלִים הַקְּבַרְנִיט אֶת מַעֲרַךְ הַהֲגָנָה.
“דוֹקְטוֹר, אַתָּה תַּעֲמֹד לְיַד הַדֶּלֶת,” הִמְשִׁיךְ, “אַל תֶּחֱשׂוֹף אֶת עַצְמְךָ, אֶלָא תִּירֶה דֶרֶךְ הַמִּסְדְרוֹן.
הַנְטֶר, אַתָּה תַּעֲמֹד שָׁם, בַּמִּזְרָח; וְאַתָּה, ג’וֹיְס, תַּעֲמֹד בַּמַּעֲרָב.
אַתָּה, מַר טְרִילוֹנֵי, הַקַּלָע הַמִּצְטַיֵן מִבֵּינֵינוּ – אַתָּה וּגְרֵי תְּשְׁתַּלְטוּ עַל הַצַּד הַצְּפוֹנִי הַזֶּה, עִם חֲמֵשֶׁת הָאֶשְׁנַבִּים; מִכָּאן צְפוּיָה הַסַּכָּנָה הָעִקָרִית.
אִם יַצְלִיחוּ לְהִתְקָרֵב וְלִירוֹת דֶרֶךְ הַפְּתָחִים שֶׁלָנוּ, הַמַּצָב יַתְחִיל לִהְיוֹת מִזֻפָּת.
אַתָּה, הוֹקִינְס, וַאֲנִי לֹא נַעֲסֹק הַרְבֵּה בִּירִיוֹת, אֶלָא נַעֲזֹר בִּטְעִינַת הָרוֹבִים.”
כְּפִי שֶׁהַקְּבַרְנִיט אָמַר, הַצִּנָה נֶעֶלְמָה.
בְּרֶגַע שֶׁהַשֶּׁמֶשׁ טִפְּסָה אֶל מֵעַל לַחֲגוֹרַת הָעֵצִים הַמַּקִיפָה אוֹתָנוּ, הִיא הֵטִילָה אֶת מְלֹא לַהֲטָהּ עַל הַשֶּׁטַח הַמְּבֹרָא וְיִבְּשָׁה כָּל טִפָּה שֶׁל לַחְלוּחִית.
הַחוֹל הִתְחִיל לִלְהֹט וְהַשְׂרָף נָמֵס בֵּין קוֹרוֹת הַבִּקְתָּה.
הַמְּעִילִים הֻטְלוּ הַצִּדָה, הַצַּוְארוֹנִים נִפְתְּחוּ וְהַשַּׁרְווּלִים קֻפְּלוּ; וְכָךְ נִצַבְנוּ, אִישׁ בְּעֶמְדָתוֹ, אֲכוּלֵי חֹם וְצִפִּיָה.
שָׁעָה אַחַת חָלְפָה וְעָבְרָה.
“שֶׁיֵלְכוּ לַאֲבַדוֹן!” אָמַר הַקְּבַרְנִיט, “הַשִּׁמָמוֹן הַזֶּה יַהֲרֹג אוֹתָנוּ.
גְרֵי, שְׁרֹק לִמְעַט רוּחַ!”
בְּרֶגַע זֶה מַמָשׁ הִגִיעָה הַיְּדִיעָה הָרִאשׁוֹנָה עַל הַהַתְקָפָה הַקְּרֵבָה.
"בִּרְשׁוּתְךָ, אֲדוֹנִי, "אָמַר ג’וֹיְס, “אִם אֶרְאֶה מִישֶׁהוּ מִתְקָרֵב, הַאִם עָלַי לִפְתֹּחַ בְּאֵשׁ?”
“זֶה מַה שֶׁאָמַרְתִּי!” הֵשִׁיב הַקַּפִּיטַן בִּצְעָקָה.
“תּוֹדָה רַבָּה, אֲדוֹנִי!” הֵשִׁיב ג’וֹיְס בְּאוֹתָהּ אֲדִיבוּת שְׁלֵוָה.
מֶשֶׁךְ שָׁעָה קַלָה לֹא הִתְרַחֵשׁ דָבָר, אַךְ הַהֶעָרָה הִגְבִּירָה אֶת דְרִיכוּתֵנוּ וְכֻלָנוּ אִמַצְנוּ עֵינַיִם וְאָזְנַיִם.
הַקְּבַרְנִיט נִצַב בְּמֶרְכַּז הַחֶדֶר, שִׂפְתוֹתָיו קְפוּצוֹת וּמִצְחוֹ מִקֻמָט.
שְׁנִיוֹת נוֹסָפוֹת חָלְפוּ, וּפֶתַע הֵרִים ג’וֹיְס אֶת רוֹבֵהוּ וְיָרָה.
עוֹד לֹא דָמְמָה יְרִיָה זוֹ, וּכְבָר הִתְנַפְּצוּ סְבִיבֵנוּ מַטְחֵי יְרִיוֹת פְּזוּרִים; כַּדוּר רָדַף כַּדוּר, וְאֵלֶה בָּאוּ מִכָּל צַד וָעֵבֶר, כְּלַהֲקַת אַוָזִים פְּרוּעִים.
כַּדוּרִים אֲחָדִים פָּגְעוּ בַּקִּירוֹת, אַךְ אַף לֹא אֶחָד מֵהֶם הִצְלִיחַ לַחְדֹר פְּנִימָה.
לְאַחַר שֶׁהֶעָשָׁן הִתְפַּזֵר נִרְאוּ הֶחָצֵר וְהַיַּעַר שְׁקֵטִים וְרֵיקִים כְּמִקֹדֶם.
שׁוּם עָנָף לֹא נָע וְשׁוּם קְנֵה-רוֹבֶה לֹא נִצְנֵץ בַּמֶּרְחָק, לְהָעִיד עַל תְּנוּעָתָם שֶׁל אוֹיְבֵינוּ.
“הַאִם פָּגַעְתָּ בַּמַּטָרָה שֶׁלְּךָ?” שָׁאַל הַקְּבַרְנִיט.
"לֹא, אֲדוֹנִי, " הֵשִׁיב ג’וֹיְס, “חוֹשְׁשַנִי שֶׁלֹא.”
“מוּטָב לְהוֹדוֹת עַל הָאֱמֶת,” רָטַן קַפִּיטַן סְמוֹלֶט, “טְעַן אֶת הָרוֹבֶה שֶׁלוֹ, הוֹקִינְס.
כַּמָּה הָיוּ לְדַעְתְּךָ בַּצַּד שֶׁלְּךָ, דוֹקְטוֹר?”
“אֲנִי יוֹדֵעַ אֶת הַמִּסְפָּר הַמְּדֻיָק,” הֵשִׁיב ד"ר לִיבְסִי, “שָׁלֹשׁ יְרִיוֹת נוֹרוּ בַּצַּד הַזֶּה.
רָאִיתִי אֶת שְׁלשֶׁת הַהֶבְזֵקִים – שְׁנַיִם קְרוֹבִים זֶה לָזֶה וּשְׁלִישִׁי מְעַט יוֹתֵר מַעֲרָבָה.”
“שְׁלֹשָׁה!” חָזַר הַקְּבַרְנִיט עַל הַמִּסְפָּר, “וְכַמָה הָיוּ בַּצַּד שֶׁלְּךָ, מַר טְרִילוֹנֵי?”
אַךְ הַתְּשׁוּבָה לִשְׁאֵלָה זוֹ לֹא הָיְתָה פְּשׁוּטָה בְּיוֹתֵר.
רַבִּים הִגִיעוּ מִצָפוֹן – שִׁבְעָה לְפִי חִשׁוּבוֹ שֶׁל הָאָצִיל, וּשְׁמוֹנָה אוֹ תִּשְׁעָה לִדִבְרֵי גְרֵי.
מִמִזְרָח וּמִמַעֲרָב נוֹרְתָה יְרִיָה אַחַת בִּלְבַד.
הָיָה בָּרוּר, אֵפוֹא, כִּי מִצָפוֹן תִּפָּתַח הָרָעָה, בְּעוֹד שֶׁמִשְׁלֹשֶׁת הַצְּדָדִים הָאֲחֵרִים תָּבֹאנָה יְרִיוֹת-הַטְרָדָה בִּלְבַד.
וּבְכָל-זֹאת לֹא עָרַךְ הַקְּבַרְנִיט כָּל שִׁנוּי בְּתָכְנִיתוֹ.
אִם יַצְלִיחוּ הַמּוֹרְדִים לַעֲבֹר אֶת הַחוֹמָה, אָמַר, הֵם יְנַסוּ לְהִשְׁתַּלֵט עַל כָּל אֶשְׁנָב-יֶרִי בִּלְתִּי מוּגָן וְיִירוּ בָּנוּ, כְּאִלוּ הָיִינוּ עַכְבָּרִים בְּמַלְכֹּדֶת.
לֹא נוֹתַר לָנוּ זְמַן רַב לְמַחֲשָׁבוֹת.
לְפֶתַע פִּתְאֹם הִדְהֲדָה מִבַּחוּץ תְּרוּעַת2 הֵידָד רָמָה, וּכְנוּפְיַת שׁוֹדְדִים קְטַנָה זִנְקָה מִן הַיַּעַר וְרָצָה הַיְשֵׁר אֶל הַדֹּפֶן הַצְּפוֹנִית שֶׁל הַחוֹמָה.
שׁוּב נִפְתְּחָה אֵשׁ מִבֵּין הָעֵצִים, כַּדוּר חָדַר מִבַּעַד לְפֶתַח הַבִּקְתָּה וְנִפֵּץ אֶת רוֹבֵהוּ שֶׁל ד"ר לִיבְסִי לִרְסִיסִים.
הַמִּסְתָּעֲרִים טִפְּסוּ וְעָלוּ עַל הַגָּדֵר כְּאִלוּ הָיוּ קוֹפִים, בְּעוֹד הָאָצִיל וּגְרֵי יוֹרִים בָּהֶם שׁוּב וָשׁוּב.
שְׁלֹשָה מֵהֶם נָפְלוּ – אֶחָד צָנַח קָדִימָה, אֶל תּוֹךְ הַגְדֵרָה, וּשְׁנַיִם נָפְלוּ לְאָחוֹר; אַךְ אֶחָד מֵהֶם הָיָה כַּנִּרְאֶה יוֹתֵר מְבֹהָל מַאֲשֶׁר נִפְגָע, שֶׁכֵּן בִּן-רֶגַע עָמַד שׁוּב עַל רַגְלָיו וְנִמְלַט אֶל בֵּין הָעֵצִים.
שְׁנֵי שׁוֹדְדִים צָנְחוּ מִבְּלִי לָקוּם עוֹד, אֶחָד נִמְלַט וְאַרְבָּעָה הִצְלִיחוּ לַחְדֹר אֶל תּוֹךְ תְּחוּמֵנוּ; וְאִלוּ מִבֵּין הָעֵצִים יָרוּ לְעֶבְרֵנוּ שִׁבְעָה-שְׁמוֹנָה פִּירָטִים אֵשׁ-רוֹבִים רְצוּפָה, אַךְ בִּלְתִּי מַזִיקָה.
הָאַרְבָּעָה שֶׁעָבְרוּ אֶת הַחוֹמָה פָּנוּ הַיְשֵׁר לְעֵבֶר הַבִּקְתָּה, כְּשֶׁהֵם צוֹעֲקִים תּוֹךְ רִיצָה, בְּעוֹד חַבְרֵיהֶם מְרִיעִים מִבֵּין הָעֵצִים, לְעוֹדֵד אֶת רוּחָם.
יָרִינוּ לְעֶבְרָם, אַךְ הַקַּלָעִים נֶחְפְּזוּ כָּל כָּךְ לִפְתֹּחַ בְּאֵשׁ, עַד כִּי לֹא הִצְלִיחוּ לִפְגֹעַ גַם בְּאִישׁ מִן הַשּׁוֹדְדִים.
עוֹד רֶגַע, וְאַרְבַּעַת הַפִּירָטִים כְּבָר נִמְצְאוּ בְּמַעֲלֶה הַסּוֹלְלָה, מִסְתָּעֲרִים לְעֶבְרֵנוּ.
רֹאשׁוֹ שֶׁל אִיוֹב אֶנְדֶרְסוֹן, הַהַגַאי, צַץ בְּתוֹךְ אֶשְׁנָב-הַיֶּרִי הָאֶמְצָעִי.
“עֲלֵיהֶם! כֻּלָם! עֲלֵיהֶם!” שָׁאַג בְּקוֹל רוֹעֵם.
בְּאוֹתוֹ רֶגַע מַמָשׁ תָּפַס שׁוֹדֵד שֵׁנִי אֶת קְנֵה-רוֹבֵהוּ שֶׁל הַנְטֶר, חָטַף אוֹתוֹ מִיָדָיו, הִשְׁלִיכוֹ מִבַּעַד לְאֶשְׁנָב-הַיֶּרִי וּבְמַהֲלֻמָה עֲצוּמָה הֵטִיל אֶת הַמְּשָׁרֵת הָאֻמְלָל נְטוּל חוּשִׁים עַל הָרִצְפָּה.
שׁוֹדֵד-יָם שְׁלִישִׁי הִקִיף בֵּינָתַיִם בְּרִיצָה אֶת הַבִּנְיָן, הוֹפִיעַ לְפֶתַע בַּפֶּתַח וְהִתְנַפֵּל שְׁלוּף-חֶרֶב עַל הָרוֹפֵא.
מַצָבֵנוּ נִשְׁתַּנָה עַתָּה לַחֲלוּטִין.
לִפְנֵי רֶגַע הָיִינוּ אָנוּ הַיּוֹרִים מְבַּעַד לַמַּחֲסֶה לְעֵבֶר אוֹיֵב גָלוּי; וְאִלוּ עַתָּה נִמְצֵאנוּ אָנוּ גְלוּיִים לְעֵינָיו, מִבְּלִי שֶׁנוּכַל לְהָשִׁיב מַכָּה שַׁעְרָה.
חֲלַל-הַבִּקְתָּה הָיָה מָלֵא עָשָׁן, שֶׁהֵעֱנִיק לָנוּ בִּטָחוֹן כָּלְשֶׁהוּ.
תְּרוּעוֹת וּזְעָקוֹת, יְרִיוֹת וְאֶנְקוֹת-נִפְגָעִים הִצְטַלְצְלוּ בְּאָזְנַי.
“הַחוּצָה, בַּחוּרִים! נֵצֵא הַחוּצָה וְנִלָחֵם בָּהֶם בְּשֶׁטַח גָלוּי!” הֵרִיעַ הַקְּבַרְנִיט, “אֶל הַחֲרָבוֹת!”
חָטַפְתִּי חֶרֶב מִן הָעֲרֵמָה, וּבְאוֹתָהּ שְׁנִיָּה מַמָשׁ חָטַף מִישֶׁהוּ אַחֵר חֶרֶב שְׁנִיָּה – וְזוֹ שָׂרְטָה אֵת פִּרְקֵי אֶצְבְּעוֹתַי, שְׂרִיטָה שֶׁכִּמְעַט לֹא הִרְגַשְׁתִּי בָּה.
זִנַקְתִּי מִבַּעַד לַדֶּלֶת אֶל אוֹר-הַשֶּׁמֶשׁ; מִישֶׁהוּ רָץ בְּעִקְבוֹתַי, סָמוּךְ מְאֹד אֵלַי.
הַיְשֵׁר לְפָנַי דָלַק הָרוֹפֵא אַחֲרֵי תּוֹקְפוֹ בְּמוֹרַד הַגִּבְעָה, הִפִּילוֹ עַל הַקַּרְקַע וְשָׁלַח אוֹתוֹ לְנַפְשׁוֹ, כְּשֶׁהוּא נִגְרָר עַל צִדוֹ וְחֶתֶךְ גָדוֹל מְכַסֶה אֶת פָּנָיו.
“הַקִּיפוּ אֶת הַבַּיִת, בַּחוּרִים! הַקִּיפוּ אֶת הַבַּיִת!” צָעַק הַקְּבַרְנִיט, וַאֲפִלוּ בְּתוֹךְ מְהוּמָה זוֹ הִצְלַחְתִּי לִקְלֹט שִׁנוּי כָּלְשֶׁהוּ בְּקוֹלוֹ.
בְּלֹא מַחֲשָׁבוֹת רַבּוֹת צִיַתִּי לַפְּקֻדָה, עָבַרְתִּי אֶת פִּנַת הַבַּיִת, כְּשֶׁחַרְבִּי מוּנֶפֶת מֵעַל לְרֹאשִׁי, וּלְאַחַר שְׁנִיָּה עָמַדְתִּי פָּנִים אֶל פָּנִים מוּל אִיוֹב אֶנְדֶרְסוֹן, הוּא שָׁאַג בְּקוֹל אֵימִים, כְּשֶׁעֵינָיו הַלּוֹהֲטוֹת מִזַעַם נוֹצְצוֹת לְאוֹר הַשֶּׁמֶשׁ.
לֹא הָיְתָה שָׁהוּת בְּיָדִי לְהִבָּהֵל מִפָּנָיו; אַךְ כְּדֵי לַחֲמֹק מִן הַמַּכָּה נִתַּרְתִּי כְּהֶרֶף-עַיִן הַצִּדָה, נָתַתִּי עַל הַחוֹל הָרַךְ וְהִתְגַלְגַלְתִּי בְּמוֹרַד הַמִּדְרוֹן.
מִשֶׁפָּרַצְתִּי לָרִאשׁוֹנָה הַחוּצָה, כְּבָר הָיוּ הַמּוֹרְדִים הָאֲחֵרִים שׁוֹטְפִים אֶת הַגְדֵרָה, כְּדֵי “לִגְמֹר” אִתָּנוּ.
אֶחָד מֵהֶם, מִצְנֶפֶת אַדֻמָה לְרֹאשׁוֹ, טִפֵּס עַל הַחוֹמָה כְּשֶׁפִּגִיוֹנוֹ בֵּין שִׁנָיו, מִשֶׁקַמְתִּי כַּעֲבֹר רֶגַע עַל רַגְלַי מָצָאתִי, כִּי דָבָר לֹא נִשְׁתַּנָה בֵּינְתַיִם: אֲדֹם-הַמִּצְנְפֶת נִמְצָא עֲדַיִן בִּמְרוֹמִי הַחוֹמָה, רַגְלוֹ הָאַחַת שְׁלוּחָה קָדִימָה וְרֹאשׁ חֲבֵרוֹ מְבַצְבֵּץ לְצִדּוֹ, וּבְכָל-זֹאת, בְּאוֹתוֹ הֶרֶף-עַיִן נִסְתַּיִם הַקְּרָב, כְּשֶׁהַנִּצָחוֹן הוּא שֶׁלָנוּ.
אַבְרָהָם גְרֵי, שֶׁנִמְצָא סָמוּךְ מְאֹד מֵאֲחוֹרַי, שִׁסֵף אֶת הַהַגַאי עֲנָק-הַגּוּף לִפְנֵי שֶׁהִסְפִּיק לְהִתְאוֹשֵׁשׁ מִן הַמַּכָּה שֶׁהֶחֱטִיא.
שׁוֹדֵד אַחֵר נוֹרָה בְּשָׁעָה שֶׁהִתְקָרֵב אֶל אֶשְׁנָב-הֶיְרִי, וְעַתָּה שָׁכַב גוֹנֵחַ בְּיִסוּרִים, כְּשֶׁאֶקְדָחוֹ מַעֲלֶה עֲדַיִן עָשָׁן.
מוֹרֵד שְׁלִישִׁי נָפַל בִּידֵי הַדּוֹקְטוֹר.
הַשּׁוֹדֵד הָרְבִיעִי שֶׁחָדַר אֵל שֶׁטַח הַגְדֵרָה הִשְׁלִיךְ אֶת חַרְבּוֹ מִיָדָיו וְטִפֵּס הַחוּצָה בְּמְלֹא מְהִירוּת, אָחוּז אֵימַת-מָוֶת.
“אֵשׁ! אֵשׁ מִתּוֹךְ הַבַּיִת!” צָעַק ד"ר לִיבְסִי, “וְאַתֶּם, בַּחוּרִים, מַהֲרוּ לִתְפֹּס מַחֲסֶה.”
אֲבָל אִישׁ לֹא שָׂם לֵב לִדְבָרָיו, וְאַף יְרִיָה אַחַת לֹא נוֹרְתָה.
אוֹתוֹ שׁוֹדֵד רְבִיעִי הִצְלִיחַ לָנוּס עַל נַפְשׁוֹ וְנֶעְלָם עִם חֲבֵרָיו בֵּינוֹת לָעֵצִים.
מִקֵץ שָׁלשׁ שְׁנִיוֹת לֹא נוֹתַר בֶּחָצֵר אִישׁ מִבֵּין הַתּוֹקְפִים, זוּלַת חֲמֵשֶׁת הַנּוֹפְלִים.
הָרוֹפֵא, גְרֵי וַאֲנִי נִכְנַסְנוּ בְּרִיצָה לְתוֹךְ הַבִּקְתָּה.
חָשַׁשְׁנוּ פֶּן הַמּוֹרְדִים שֶׁשָּׂרְדוּ בַּחַיִים יָשׁוּבוּ לֶאֱחֹז בְּנֶשֶׁק, וְכִי הָאֵשׁ עֲלוּלָה לְהִתְחַדֵשׁ בְּכָל רֶגַע.
הֶעָשָׁן שֶׁמִּלֵא אֶת הַחֶדֶר הִתְפַּזֵר בִּמְעַט וְיָכֹלְתִּי לִרְאוֹת עַתָּה מָה הַמְּחִיר שֶׁשִׁלַמְנוּ תְּמוּרַת נִצְחוֹנֵנוּ.
הַנְטֶר שָׁכַב לְיַד אֶשְׁנַב-הַיֶּרִי שֶׁלוֹ בְּלֹא רוּחַ-חַיִים.
עַל-יָדוֹ שָׁכַב ג’וֹיְס דוּמָם, רֹאשׁוֹ שׁוֹתֵת דָם.
בְּאֶמְצַע הַחֶדֶר רָכַן הָאָצִיל מַעַל הַקְּבַרְנִיט, שְׁנֵיהֶם חִוְרִים כְּסִיד.
“הַקַּפִּיטַן נִפְצַע.” אָמַר טְרִילוֹנֵי.
“הֵם הִסְתַּלְקוּ?” שָׁאַל קַפִּיטַן סְמוֹלֶט.
“רַק אֵלֶה שֶׁיָכְלוּ,” הֵשִׁיב הָרוֹפֵא, “חֲמִשָּׁה מֵהֶם לֹא יִהְיוּ עוֹד מְסֻגָלִים לְהָרִים רֶגֶל.”
“חֲמִשָׁה שֶׁלָהֶם לְעֻמַת שְׁלֹשָׁה שֶׁלָנוּ,” הֵרִים הַקַּפִּיטַן אֶת קוֹלוֹ, “זֶה לֹא רַע.
נִשְׁאַרְנוּ אֵפוֹא עַכְשָׁו אַרְבָּעָה מוּל תִּשְׁעָה.
זֶהוּ יִתְרוֹן בָּרוּר לְטוֹבָתֵנוּ.
בַּהַתְחָלָה הָיִינוּ שִׁבְעָה מוּל תִּשְׁעָה-עָשָׂר, וְהָיָה זֶה בֶּאֱמֶת מַצָב בִּלְתִּי-נִסְבָּל.”3
22.
אֲנִי מַתְחִיל בַּהַרְפַּתְקָה הַיַּמִית שֶׁלִי
הַמּוֹרְדִים לֹא חָזְרוּ עוֹד לִתְקֹף אוֹתָנוּ.
הֵם “קִבְּלוּ אֶת הַמָּנָה הַיּוֹמִית שֶלָהֶם”, כְּדִבְרֵי הַקְּבַרְנִיט, וְאָנוּ יָכֹלְנוּ לְטַפֵּל בִּפְצוּעֵינוּ וּלְהִתְכּוֹנֵן לַאֲרוּחַת-הָעֶרֶב.
עַל אַף הַסַּכָּנָה יָצָאנוּ הָאָצִיל וַאֲנִי לְבַשֵׁל אֶת הָאֲרוּחָה בֶּחָצֵר, אֲבָל גַם בְּעָמְדִי בַּחוּץ יָכֹלְתִּי לִשְׁמֹעַ אֶת אֶנְקוֹתֵיהֶם הָרָמוֹת שֶׁל הַפְּצוּעִים, שֶׁד"ר לִיבְסִי טִפֵּל בָּהֶם.
מִבֵּין שְׁמוֹנַת הַנִּפְגָעִים, רַק שְׁלֹשָׁה נָשְׁמוּ עֲדַיִן – הַשּׁוֹדֵד שֶׁנוֹרָה לְיַד אֶשְׁנָב-הַיֶּרִי, הַנְטֶר וְקַפִּיטַן סְמוֹלֶט.
מַצָבָם שֶׁל שְׁנֵי הָרִאשׁוֹנִים הָיָה נוֹאָשׁ; וְאָמְנָם, הַמּוֹרֵד הוֹצִיא אֶת נִשְׁמָתוֹ מִתַּחַת לְאִזְמֵלוֹ שֶׁל הָרוֹפֵא, וְגַם הַנְטֶר– עַל אַף מַאֲמַצֵינוּ – לֹא חָזַר עוֹד לְאֵיתָנוֹ.
הוּא שָׁכַב מִתְעַנֶה בְּיִסוּרָיו, נוֹשֵׁם בִּכְבֵדוּת, וּזְמַן-מָה לְאַחַר רֶדֶת הַלַּיְלָה הוּא הֵשִׁיב אֶת נִשְׁמָתוֹ לְבוֹרְאוֹ.
גַם הַקְּבַרְנִיט נִפְצַע, כָּאָמוּר, אַךְ פְּצָעָיו לֹא הָיוּ אֲנוּשִׁים.
כַּדוּרוֹ שֶׁל אֶנְדֶרְסוֹן – שֶׁכֵּן, הָיָה זֶה אִיוֹב שֶׁיָרָה בּוֹ רִאשׁוֹן – שָׁבַר אֶת עֶצֶם-הַבְּרִיחַ שֶׁלֹו וְנָגַע נְגִיעָה קַלִילָה בָּרֵאָה; הַכַּדוּר הַשֵּׁנִי פִּלַח שָׁרִיר בְּשׁוֹקוֹ.
הָרוֹפֵא הִבְטִיחַ לוֹ כִּי יָשׁוּב לְאֵיתָנוֹ, אַךְ בְּשָׁבוּעוֹת הַבָּאִים נֶאֱסַר עָלָיו לָלֶכֶת, אוֹ לְהָנִיעַ אֶת זְרוֹעוֹ, וְהוּא נִצְטַוָה לְהִמָנַע מִדִבּוּר מְיֻתָּר.
אֲשֶׁר לַפְּצִיעָה שֶׁלִי בְּפִרְקֵי הָאֶצְבָּעוֹת – הִיא לֹא הָיְתָה אֶלָא מֵעֵין עֲקִיצַת יַתּוּשׁ.
ד"ר לִיבְסִי הִדְבִּיק עָלֶיהָ אִסְפְּלָנִית, וְכִבְּדַנִי בִּצְבִיטָה בָּאֹזֶן לְתוֹסֶפֶת.
לְאַחַר הָאֲרוּחָה הִתְיַשְׁבוּ הָאָצִיל וְהָרוֹפֵא עַל-יַד הַקְּבַרְנִיט הַפָּצוּעַ וּפָתְחוּ בְּהִתְיָעֲצוּת; וּלְאַחַר שֶׁאָמְרוּ כָּל שֶׁהָיָה לָהֶם לוֹמַר, לָקַח ד"ר לִיבְסִי אֶת כּוֹבָעוֹ וְאֶת אֶקְדָחָיו, חָגַר אֶת חֲגוֹרָתוֹ וְאֶת חַרְבּוֹ, טָמַן בְּכִיסוֹ אֶת הַמַּפָּה, וּלְאַחַר שֶׁתָּלָה גַם רוֹבֶה עַל כְּתֵפוֹ חָצָה אֶת הַגְדֵרָה לְצַד צָפוֹן וְצָעַד בִּמְהִירוּת לְעֵבֶר הָעֵצִים.
גְרֵי וַאֲנִי יָשַׁבְנוּ זֶה לְיַד זֶה בְּקָצֵהוּ הַמְּרֻחָק שֶׁל הַחֶדֶר, כְּדֵי לְהִמָצֵא מִחוּץ לִטְוַח- שְׁמִיעָה שֶׁל הַמְּשׂוֹחֲחִים.
לְפֶתַע הוֹצִיא גְרֵי אֶת מִקְטַרְתּוֹ מִתּוֹךְ פִּיו וְשָׁכַח לְהַחֲזִירָהּ לִמְקוֹמָהּ, כָּל-כָּךְ נִדְהַם מִן הַמַּרְאֶה אֲשֶׁר רָאוּ עֵינָיו.
“מַה זֶה, לְכָל הַשֵּׁדִים,” אָמַר, “דוֹקְטוֹר לִיבְסִי הִשְׁתַּגֵעַ?”
“מַה פִּתְאֹם,” אָמַרְתִּי, “הוּא הָאַחֲרוֹן מִבֵּינֵינוּ שֶׁהָיִיתִי חוֹשֵׁב עָלָיו דָבָר כָּזֶה.”
“טוֹב, חָבֵר,” אָמַר גְרֵי, “אוּלַי הוּא לֹא מְשֻׁגָע.
אֲבָל אִם לֹא הוּא – אָז תַּבִּיט עָלַי – אֲנִי הַמְּשֻׁגָע.”
“הֵבַנְתִּי אוֹתְךָ,” עָנִיתִי, “אֲבָל לַדּוֹקְטוֹר יֵשׁ רַעְיוֹן; וְאִם אֲנִי לֹא טוֹעֶה, הוּא הוֹלֵךְ עַכְשָׁו לִפְגשׁ אֶת בֶּן גַן.”
אַחַר-כָּךְ הִתְבָּרֵר כִּי צָדַקְתִּי; אֲבָל בֵּינָתַיִם – בְּשָׁעָה זוֹ שֶׁל חֹם לוֹהֵט, שֶׁל שֶׁמֶשׁ- צָהֳרַיִם הַמַּכָּה עַל הָרֹאשׁ, צָץ רַעְיוֹן חָדָשׁ בְּמֹחִי הַמְּדַמְדֵם.
הִתְחַלְתִּי מְקַנֵא בָּרוֹפֵא, הַצּוֹעֵד עַתָּה בְּצִלָם הַצּוֹנֵן שֶׁל הָעֵצִים, מַאֲזִין לְצִיוּץ הַצִּפֳּרִים וְשׁוֹאֵף אֶל קִרְבּוֹ אֶת נִיחוֹחַ הָאֲרָנִים, בְּעוֹד אֲנִי יוֹשֵׁב נִצְלֶה בְּכִבְשָׁן זֶה, בְּגָדִי נִדְבָּקִים אֶל עוֹרִי הַצָּמִיג, וּסְבִיבִי כָּל-כָּךְ הַרְבֵּה דָם וְגוּפוֹת מֵתִים.
תְּחוּשַׁת תִּעוּב נוֹרָאָה תָּקְפָה אוֹתִי, שֶׁהָיְתָה עַזָה לֹא פָּחוֹת מִתְּחוּשַׁת הַפַּחַד.
בְּכָל אוֹתָהּ שָׁעָה, שֶׁרָחַצְתִּי אֶת הַבִּקְתָּה וְהֵדַחְתִּי אֶת כְּלֵי הָאֲרוּחָה, הָלְכוּ רִגְשׁוֹת הַקִּנְאָה וְהַתִּעוּב וְגָבְרוּ בִּי יוֹתֵר וְיוֹתֵר, עַד שֶׁלֹא יָכֹלְתִּי עוֹד לְהַחֲזִיק מַעֲמָד.
לְבַסוֹף מִשֶׁעָמַדְתִּי לְיַד שַׂק-הַלֶּחֶם, מִלֵאתִי אֶת כִּיסַי וְכוֹבָעִי בְּבִּיסְקְוִיטִים, וְגָמַרְתִּי אֹמֶר לַחֲמֹק מִן הַמָּקוֹם הַזֶּה.
הָיִיתִי שׁוֹטֶה, אִם תִּרְצוּ, וּלְלֹא סָפֵק עָמַדְתִּי לַעֲשׂוֹת מַעֲשֶׂה נִמְהָר וַחֲסַר תְּבוּנָה; אֲבָל גָמַרְתִּי אֹמֶר לַעֲשׂוֹתוֹ וִיהִי מָה.
בִּיסְקְוִיטִים אֵלֶה, שֶׁלָקַחְתִּי עִמָדִי, יַצִילוּ אוֹתִי מֵרָעָב, וְזוּג הָאֶקְדָחִים הַטְּעוּנִים שֶׁנָטַלְתִּי אַחַר-כָּךְ יָגֵנוּ עָלַי מִפְּנֵי אוֹיְבִים וְסַכָּנוֹת.
הַתָּכְנִית שֶׁנִטְוְתָה בְּמֹחִי לֹא הָיְתָה רָעָה כְּלָל וְעִקָר.
אֵרֵד אֶל רְצוּעַת-הַחוֹל הַגּוֹבֶלֶת עִם הַמַּעֲגָן, אֶגַשׁ אֶל הַסֶּלַע הַלָּבָן וְאֶרְאֶה אִם סִירָתוֹ שֶׁל בֶּן גַן נִמְצֵאת שָׁם.
גַם עַתָּה מַאֲמִין אֲנִי שֶׁהָיָה זֶה מַעֲשֶׂה שֶׁרָאוּי לַעֲשׂוֹתוֹ; אַךְ כֵּיוָן שֶׁיָדַעְתִּי, כִּי אֵין לִי כָּל סִכּוּי לָצֵאת בִּרְשׁוּת, גָמַרְתִּי אֹמֶר לַחֲמֹק בַּחֲשַׁאי וּבְלֹא רְשׁוּת.
נָכוֹן, הָיָה זֶה מַעֲשֶׂה רַע וְנִמְהָר, אַךְ הֲרֵי הָיִיתִי רַק נַעַר וְהֶחְלַטְתִּי, שֶׁדָבָר לֹא יַעֲצֹר בַּעֲדִי מִלָצֵאת לַדֶּרֶךְ.
לְבַסוֹף הִגִיעָה שְׁעַת הַכּשֶׁר.
הָאָצִיל וּגְרֵי רָכְנוּ מֵעַל הַקְּבַרְנִיט וְהֶחֱלִיפוּ אֶת תַּחְבָּשְׁתּוֹ, וְהַחוּץ הָיָה נָקִי מֵאֲנָשִׁים וְאָז חָמַקְתִּי חֶרֶשׁ מִתּוֹךְ הַבִּקְתָּה, עָלִיתִי בִּמְהִירוּת עַל הַחוֹמָה, וּבְטֶרֶם הִסְפִּיק מִי מֵהֶם לְהַבְחִין בְּהֵעָדְרִי – וּכְבָר נִמְצֵאתִי מִחוּץ לִטְוָח קְרִיאוֹתֵיהֶם שֶׁל חֲבֵרַי.
הָיְתָה זוֹ הִסְתַּלְקוּתִי הַשְּׁנִיָּה, וְאֵין סָפֵק – גְרוּעָה הַרְבֵּה יוֹתֵר מֵאֲשֶׁר הָרִאשׁוֹנָה.
שֶׁהֲרֵי עַתָּה הוֹתַרְתִּי מֵאֲחוֹרַי שְׁנֵי אֲנָשִׁים בְּרִיאִים בִּלְבַד לִשְׁמֹר עַל הַבַּיִת; אַךְ כְּפִי שֶׁתִּלְמְדוּ מִן הַפְּרָקִים הַבָּאִים, סִיְעָה גַם הִתְחַמְקוּתִי זוֹ לְהַצָּלָתֵנוּ וּלְנִצְחוֹנֵנוּ.
פָּנִיתִי הַיְשֵׁר לְעֵבֶר חוֹפוֹ הַמִּזְרָחִי שֶׁל הָאִי, כְּדֵי לַחֲמֹק מֵעַיִן צוֹפִיָה לְעֶבְרִי מִכִּווּן הַמַּעֲגָן.
שְׁעַת הַצָּהֳרַיִם עָבְרָה מִכְּבָר, אַךְ הַשֶּׁמֶשׁ הוֹסִיפָה לְהָטִיל אֶת לַהֲטָהּ עַל הָאִי.
עָשִׂיתִי אֶת דַרְכִּי בֵּין הָעֵצִים גְבוֹהֵי הַקּוֹמָה, אָפוּף בִּשְׁאוֹנָם שֶׁל גַלֵי הַיָּם; רַחֲשָׁם שֶׁל עָלִים וַעֲנָפִים מִתְנוֹעֲעִים גִלָה לִי כִּי רוּחַ-הַיָּם הוֹלֶכֶת וּמִתְחַזֶקֶת; וְאָמְנָם, עַד מְהֵרָה יָרְדָה עָלַי רוּחַ-פְּרָצִים צוֹנֶנֶת.
עוֹד צְעָדִים אֲחָדִים, וּכְבָר הִגַעְתִּי אֶל שׁוּלֶיהָ שֶׁל הַחֻרְשָׁה וְרָאִיתִי מוּלִי אֶת הַיָּם שָׂרוּעַ כָּחֹל וְנוֹצֵץ בַּשֶּׁמֶשׁ, כְּשֶׁהַגַּלִּים לוֹחֲכִים אֶת חוֹפוֹ בְּקֶצֶף לְבַנְבַּן.
מֵעוֹלָם לֹא רָאִיתִי יָם שָׁקֵט מִסָבִיב לְאִי הַמַּטְמוֹן.
גַם כַּאֲשֶׁר יָקְדָה הַשֶּׁמֶשׁ מֵעַל לָרֹאשׁ, וְהָאֲוִיר קָפָא לְלֹא מַשָׁב קָלִיל, וְחֶלְקַת הַמַּיִם נָחָה כְּחֻלָה וַחֲלָקָה – תָּמִיד הָיוּ גַלִים גְדוֹלִים מִתְגַלְגְלִים לְאֹרֶךְ הַחוֹף וּמַשְׁמִיעִים יוֹמָם וָלַיְלָה אֶת נַהֲמָם.
אֵין גַם מָקוֹם אֶחָד עַל אִי הַמַּטְמוֹן, לְדַעְתִּי, אֲשֶׁר בּוֹ לֹא יִשָׁמַע קוֹלוֹ שֶׁל הַיָּם.
פָּסַעְתִּי בְּצַעַד קַל וְעַלִיז לְאֹרֶךְ הַחוֹף, עַד שְׁמָצָאתִי כִּי הִדְרַמְתִּי דַיִי, וְאָז זָחַלְתִּי אֶל תּוֹךְ סְבַךְ שֶׁל עֵצִים וְהִתְחַלְתִּי נָע בִּזְהִירוּת אֶל קַו פָּרָשַׁת-הַמַּיִם.
מֵאֲחוֹרַי הִשְׂתָּרֵע הַיָּם, וּמוּלִי נִמְצָא הַמַּעֲגָן.
רוּחַ-הַיָּם הָעַזָה הָלְכָה וְנֶחְלְשָׁה, וְאֶת מְקוֹמָהּ תָּפְסוּ עַנְנֵי עֲרָפֶל גְדוֹלִים וּבְהִירִים, שֶׁעָלוּ מִדָרוֹם וּמִדְרוֹם-מִזְרָח.
הַמַּעֲגָן הִשְׂתָּרֵע בְּסִתְרוֹ שֶׁל אִי-הַשְּׁלָדִים דוּמָם וְחָלָק, כְּפִי שֶׁמְצָאנוּהוּ בְּשָׁעָה שֶׁנִכְנַסְנוּ אֵלָיו, וּבָבוּאָתָהּ שֶׁל הַ“הִסְפָּנִיוֹלָה” נִשְׁקְפָה בְּמֵימָיו בִּשְׁלֵמוּתָהּ, מִן הַשְּׁדְרִית וְעַד דֶגֶל-הַשּׁוֹדְדִים הַמִּתְנוֹסֵס בְּרֹאשׁ הַתֹּרֶן.
סָמוּךְ לַחוֹף הִתְנוֹדְדָה אַחַת הַסִּירוֹת, כְּשֶׁסִילְבֶר נִצָב לְיַד חַרְטוֹמָהּ – אוֹתוֹ יָכֹלְתִּי תָּמִיד לְהַכִּיר – בְּעוֹד שְׁנַיִם מִמֵרֵעָיו נִשְׁעֲנוּ מֵעַל דָפְנוֹתֶיהָ; אֶחָד מֵהֶם חָבַשׁ מִצְנֶפֶת אֲדָמָה לְרֹאשׁוֹ, הוּא הוּא אִישׁ-הַדָּמִים שֶׁרְאִיתִיו מְטַפֵּס עַל הַחוֹמָה.
הֵם שׂוֹחֲחוּ בֵּינֵיהֶם תּוֹךְ רַעֲמֵי צְחוֹק, אַךְ בְּשֶׁל הַמֶּרְחָק הָרַב לֹא הִצְלַחְתִּי לִקְלֹט גַם מִלָּה אַחַת מִדִבְרֵיהֶם.
פִּתְאֹם הִכְּתָה עַל אָזְנַי צְוָחָה נוֹרָאָה וּמַקְפִּיאָה, שֶׁהֶעֱבִירָה בִּי צְמַרְמֹרֶת, אַךְ בִּמְהֵרָה הֲבִינוֹתִי כִּי הָיָה זֶה קוֹלוֹ שֶׁל קַפִּיטַן פְלִינְט; וְאָמְנָם, מִשֶׁהִתְבּוֹנַנְתִּי הֵיטֵב הִבְחַנְתִּי בַּתֻּכִּי בְּהִיר-הַנּוֹצוֹת, שֶׁנִצְמַד אֶל זְרוֹעוֹ שֶׁל אֲדוֹנָיו.
לְאַחַר רֶגַע פָּנְתָה הַסִּירָה לְעֵבֶר הַחוֹף, וַאֲדֹם-הַמִּצְנֶפֶת יָרַד עִם חֲבֵרוֹ אֶל חִפַּת הַתָּא.
אַט-אַט יָרְדָה הַשֶּׁמֶשׁ וְשָׁקְעָה מֵאֲחוֹרֵי גִבְעַת-הַמִּשְׁקֶפֶת, הָעֲרָפֶל הִתְעַבָּה בִּמְהִירוּת וְאַפְלוּלִית פָּשְׁטָה בֶּחָלָל.
הֲבִינוֹתִי כִּי אַל לִי לְאַבֵּד עוֹד זְמַן, אִם רְצוֹנִי לִמְצֹא עוֹד הַיּוֹם אֶת הַסִּירָה.
הִבְחַנְתִּי הֵיטֵב בַּסֶּלַע הַלָּבָן, שֶׁהִתְרוֹמֵם מֵעַל הַשִּׂיחִים; אַךְ הוּא נִמְצָא בְּמֶרְחַק מַחֲצִית הַקִּילוֹמֶטֶר מִמֶנִי, וְעָבְרָה עֵת רַבָּה עַד שֶׁהִצְלַחְתִּי לְהַגִיעַ אֵלָיו בִּזְחִילָה אִטִית וּדְמוּמָה בְּתוֹךְ הַסְּבַךְ.
הַלַּיְלָה יָרַד כִּמְעַט בְּשָׁעָה שֶׁהִנַחְתִּי אֶת כַּף-יָדִי עַל צַלְעוֹ הַמְּחֻסְפֶּסֶת.
בְּסָמוּךְ מְאֹד לְרַגְלָיו הִבְחַנְתִּי בִּמְעָרָה זְעִירָה, רְפוּדָה אַדְמַת כָּבוּל יְרֻקָה, שֶׁהֻסְתְּרָה עַל-יְדֵי עִשְׂבֵי-פֶּרֶא סְבוּכִים, אֲשֶׁר הִגִיעוּ עַד לְגֹבַהּ בִּרְכַּי.
בְּמֶרְכָּזוֹ שֶׁל מַכְתֵּשׁ זֶה גִלִיתִי – כֵּן כֵּן – אֹהֵל קָטָן עָשׂוּי עוֹרוֹת עִזִים, שֶׁהִזְכִּיר לִי אֶת אָהֳלֵי הַצּוֹעֲנִים אֲשֶׁר רָאִיתִי בִּמְקוֹם הֻלַדְתִּי.
יָרַדְתִּי אֶל הַמְּעָרָה, הֵרַמְתִּי אֶחָד מִשׁוּלֵי הָאֹהֶל וּמָצָאתִי אֶת הַסִּירָה, מַעֲשֵׂה יָדָיו שֶׁל בֶּן גַן לְהִתְפָּאֵר: מֵעֵין מִסְגֶרֶת-עֵץ מְגֻשֶׁמֶת, שֶׁעוֹרוֹת עִזִים נִמְתְּחוּ עָלֶיהָ, הַשְּׂעָרוֹת כְּלַפִּי פְּנִים.
כְּלִי-הַשַּׁיִט הָיָה קָטָן בְּיוֹתֵר אֲפִלוּ בִּשְׁבִיל נַעַר כָּמוֹנִי, וְקָשֶׁה הָיָה לִי לְתָאֵר בְּדִמְיוֹנִי כִּי אָדָם מִבֻגָר עָשׂוּי לָשׁוּט בָּהּ.
מוֹשָׁב אֶחָד בִּלְבַד נִמְצָא בָּהּ, נָמוּךְ עַד מְאֹד, סָמוֹךְ אֶחָד נִמְצָא בִּלְחִי הַחַרְטוֹם וְדוּ-מָשׁוֹט לַחֲתִירָה.
אִם רְאִיתֶם מִימֵיכֶם סִירַת-נְצָרִים, שֶׁהַבְּרֵיטוֹנִים הַקַּדְמוֹנִים נָהַגוּ לִבְנוֹת לְעַצְמָם, כִּי אָז אֹמַר כִּי סִירָתוֹ זוֹ שֶׁל בֶּן גַן דָמְתָה לְסִירַת-הַנְּצָרִים הָרִאשׁוֹנָה וְהַגְּרוּעָה בְּיוֹתֵר שֶׁנִבְנְתָה אֵי פַּעַם בִּידֵי אָדָם.
אַךְ הָיְתָה לָהּ מַעֲלָה נִכְבָּדָה אַחַת –הִיא הָיְתָה קַלָה בְּיוֹתֵר וְנוֹחָה עַד מְאֹד לְטִלְטוּל.
עַתָּה, לְאַחַר שֶׁמָצָאתִי אֶת הַסִּירָה, וַדַאי תַּחְשְׁבוּ כִּי אָמַרְתִּי דַי בְּכָךְ; אַךְ בֵּינָתַיִם עָלָה רַעְיוֹן נוֹסָף בְּמֹחִי, וְהוּא כָּל-כָּךְ שָׁבָה אֶת לִבִּי עַד שֶׁהֶחְלַטְתִּי לְבַצְעוֹ וִיהִי מָה.
גָמַרְתִּי אֹמֶר לְהִתְקָרֵב אֶל הַ“הִסְפָּנִיוֹלָה” בְּחָסוּת הָאֲפֵלָה וּלְנַתֵּק אוֹתָהּ מֵעֲגִינָתָהּ, לְמַעַן תִּתְקָרֵב אֶל הַחוֹף.
סָבַרְתִּי כִּי לְאַחַר מַפֶּלֶת הַבֹּקֶר יְבַקְשׁוּ הַשּׁוֹדְדִים לְהַעֲלוֹת עֹגֶן וּלְהַפְלִיג אֶל לֶב-יָם וְהֶחְלַטְתִּי לַהֲנִיאָם מִלְבַצֵעַ אֶת זְמָמָם זֶה.
הֶאֱמַנְתִּי, כִּי בִּמְעַט אֹמֶץ-לֵב וְהֶעָזָה אַצְלִיחַ לְבַצֵעַ דָבָר זֶה.
הִתְיַשַׁבְתִּי לְהַמְתִּין עַד שֶׁהָאֲפֵלָה תִּתְעַבֶּה, וּבֵינָתַיִם הֵיטַבְתִּי אֶת לִבִּי בַּאֲרוּחָה שֶׁל בִּיסְקְוִיטִים.
הָיָה זֶה לַיְלָה מֵאֵין כָּמוֹהוּ לִמְשִׂימָה אֲשֶׁר כָּזֹאת.
הָעֲרָפֶל כִּסָה אֶת הַשָּׁמַיִם, וּלְאַחַר שֶׁקַרְנֵי-הָאוֹר הָאַחֲרוֹנוֹת כָּבוּ, עָטְפָה אַדֶרֶת שְׁחוֹרָה מִשְׁחוֹר אֶת אִי-הַמַּטְמוֹן.
וּבְשָׁעָה שֶׁהִכְתַּפְתִּי אֶת הַסִּירוֹנֶת עַל כְּתֵפִי וְהִתְחַלְתִּי עוֹשֶׁה אֶת דַרְכִּי מִן הַסֶּלַע אֶל הַחוֹף, הִבְהֲבוּ שְׁתֵּי נְקֻדוֹת בִּלְבַד מִסְבִיבִי.
הַנְּקֻדָה הָאַחַת הָיְתָה מְדוּרָה עַל הַחוֹף, אֲשֶׁר סְבִיבָהּ רָבְצוּ שׁוֹדְדֵי-הַיָּם הַנִּגָפִים וַהֲלוּמֵי הַיַּיִן.
הַנְּקֻדָה הַשְּׁנִיָּה – כֶּתֶם אוֹר זָעִיר בָּאֲפֵלָה – בָּאָה מִכִּווּן הָאֲנִיָּה, שֶׁלְחִי-הַחַרְטוֹם שֶׁלָהּ פָּנָה עַתָּה לְעֶבְרִי.
הָאוֹר הַיָּחִיד שֶׁדָלַק בָּהּ הִבְהֵב מִתּוֹךְ תָּא-הַקְּבַרְנִיט, וְאוֹתָהּ נְקֻדָה שֶׁרָאִיתִי לֹא הָיְתָה אֶלָא הִשְׁתַּבְּרוּת הַקַּרְנַיִם, שֶׁבָּקְעוּ מֵחַלּוֹן-הַתָּא וְנִגְחוּ אֶת עֲנַן-הָעֲרָפֶל.
הַשֵּׁפֶל נִמְצָא עֲדַיִן בְּעִצוּמוֹ, וַאֲנִי נֶאֱלַצְתִּי לְבוֹסֵס זְמַן רַב בְּתוֹךְ חוֹל בֻּצָנִי, כְּשֶׁכַּפּוֹת-רַגְלַי שׁוֹקְעוֹת עַד מֵעַל לַקַּרְסֹל.
לְבַסוֹף הַגַּעְתִּי אֶל קַו הַמַּיִם הַנְּסוֹגִים, וּלְאַחַר אֵי אֵלֶה צְעָדִים מְהִירִים נוֹסָפִים הוֹרַדְתִּי אֶת הַסִּירָה – סִירָתִי – אֶל חֶלְקַת הַמַּיִם.
23.
שֵׁפֶל וְגֵאוּת
סִירַת-הַנְּצָרִים נִתְגַלְתָה בִּמְהֵרָה כִּכְלִי-שַׁיִט בָּטוּחַ לְשַׁיָט בְּגָבְהִי וּבְמִשְׁקָלִי, בִּהְיוֹתָה צָפָה בְּנָקֵל וְנוֹחָה לַחֲתִירָה; אַךְ עִם זֹאת הִיא נִתְגַלְתָה גַם כִּכְלִי-שַׁיִט סָרְבָן וְרַב-תַּעֲלוּלִים בְּיוֹתֵר.
נְהַג כַּאֲשֶׁר תִּנְהַג – הִיא תָּמִיד תִּטֶה עַל צִדָהּ, תִּשְׁתַּהֶה בַּדֶּרֶךְ, תְּבַטֵל אֶת זְמַנְךָ, וְהַתִּמְרוֹן שֶׁאָהֲבָה יוֹתֵר מִכֹּל הָיָה – סִחְרוּר סְבִיב עַצְמָהּ.
אֲפִלוּ בֵּן גַן עַצְמוֹ הוֹדָה, “שֶׁקָשֶׁה מְאֹד לְטַפֵּל בָּהּ אִם לֹא מַכִּירִים אוֹתָהּ”.
וַאֲנִי אָמְנָם לֹא הִכַּרְתִּי אוֹתָהּ.
הִיא פָּנְתָה לְכָל כִּווּן שֶׁהוּא – מִלְבַד הַכִּווּן שֶׁרָצִיתִי בּוֹ.
מַרְבִּית הַזְּמַן הִפְנְתָה אֶת צַלְעוֹתֶיהָ לְעֵבֶר הָאֳנִיָּה, וְאֵין סָפֵק, שֶׁלֹא הָיִיתִי זוֹכֶה לְעוֹלָם לְהַגִיעַ אֶל הַ“הִסְפָּנִיוֹלָה” בְּלֹא סִיוּעָם שֶׁל זִרְמֵי הַשֵּׁפֶל.
לְמַזָלִי הָיָה הַשֵּׁפֶל מְטַלְטֵל אוֹתִי בַּכִּווּן הָרָצוּי – וּמוּל עֵינַי הָלְכָה וְנִתְבַּלְטָה צְלָלִיתָהּ שֶׁל הָאֳנִיָּה הַגְּדוֹלָה.
תְּחִלָה הִיא נִרְאֲתָה כְּמִין גוּשׁ גָדוֹל וְשָׁחוֹר מִשְׁחוֹר; אַחַר-כָּךְ הִתְחַלְתִּי מַבְחִין בְּשִׂרְטוּטֵי גוּפָהּ, וּבָרֶגַע הַבָּא (שֶׁכֵּן כְּכָל שֶׁהִרְחַקְתִּי לָשׁוּט הָלַךְ הַזֶּרֶם וְנִתְחַזֵק) כְּבָר נִמְצֵאתִי לְצַד כֶּבֶל-הָעֹגֶן שֶׁלָהּ וּבָלַמְתִּי אֶת שִׁיוּטִי,
הַכֶּבֶל הָיָה מָתוּחַ כְּמֵיתָר שֶׁל קֶשֶׁת.
סָבִיב סָבִיב לָאֲנִיָּה הָמָה הַזֶּרֶם הַגּוֹאֶה וְסָאַן כְּנַחַל הַיּוֹרֵד מֵרֹאשׁוֹ שֶׁל הַר.
תְּנוּפָה אַחַת בְּאוֹלַר-הַמַּלָחִים שֶׁלִי – וְהַ“הִסְפָּנִיוֹלָה” תִּסָחֵף בַּשֵּׁפֶל לְעֵבֶר הַחוֹף.
עַד כָּאן הַכֹּל טוֹב וְיָפֶה.
אַךְ לְפֶתַע פִּתְאֹם עָלָה בְּזִכְרוֹנִי, כִּי כֶּבֶל מָתוּחַ, הַנֶּחְתָּךְ בְּפִתְאֹמִיוּת, מְסֻכָּן יוֹתֵר מִסוּס בַּעֲטָנִי.
אֵין סָפֵק, כִּי אִלוּ נֶחְפַזְתִּי לְנַתֵּק אֶת הַכֶּבֶל הָיִינוּ שְׁנֵינוּ – סִירַת-הַנְּצָרִים וַאֲנִי – מוּעָפִים הַרְחֵק אֶל מִחוּץ לַמַּיִם.
הִרְהוּר זֶה הִקְפִּיא אֶת תְּנוּעוֹתַי, וְאִלְמָלֵא שִׂחֵק לִי שׁוּב מַזָלִי, וְדַאי הָיִיתִי נוֹטֵשׁ אֶת תָּכְנִיתִי.
הַמַּשָׁבִים הַקַּלִים, שֶׁהִגִיעוּ מִדְרוֹם-מִזְרָח, הִתְחִילוּ מְשַׁנִים עַתָּה אֶת כִּווּנָם לִדְרוֹם-מַעֲרָב.
וּבְעוֹד אֲנִי שׁוֹקֵל בְּדַעְתִּי מַה לַעֲשׂוֹת, תָּקַף הַמַּשָׁב אֶת הָאֲנִיָּה וְטִלְטַל אוֹתָהּ לְתוֹךְ הַזֶּרֶם.
שִׂמְחַת פֶּתַע הֵצִיפָה אוֹתִי, כִּי הִנֵה הִרְגַשְׁתִּי כֵּיצַד הַכֶּבֶל הַמָּתוּחַ מִתְרוֹפֵף בְּכַף-יָדִי.
זֶה הָרֶגַע! - אָמַרְתִּי אֶל לִבִּי.
הוֹצֵאתִי אֶת הָאוֹלָר מִכִּיסִי, פָּתַחְתִּי אוֹתוֹ בְּשִׁנַי וְהִתְחַלְתִּי חוֹתֵךְ גְדִיל אַחֲרֵי גְדִיל, עַד שֶׁלְבַסוֹף נוֹתְרוּ שְׁנֵי גְדִילִים בִּלְבַד הַמַּצְמִידִים אֶת הָאֲנִיָּה אֶל הָעֹגֶן.
עַתָּה דָמַמְתִּי לְרֶגַע, מְצַפֶּה לִשְׁעַת הַכּשֶׁר לַחְתֹּךְ גַם אֶת שְׁנֵי אֵלֶה, מִשֶׁתִּתְרוֹפֵף מְתִיחָתָם.
כָּל אוֹתָהּ שָׁעָה הִגִיעוּ לְאָזְנֵי קוֹלוֹת רָמִים מִן הַתָּא; אַךְ, לְמַעַן הָאֱמֶת, מֹחִי הָיָה נָתוּן לְעִנְיָנִים שׁוֹנִים בְּתַכְלִית מִשֶׁאֶפָּנֶה לְהַאֲזִין לָהֶם.
אַךְ עַתָּה, מִשֶׁלֹא הָיָה לִי דָבָר אַחֵר לַעֲשׂוֹת הִתְחַלְתִּי מַטֶה אֹזֶן.
תְּחִלָה הִכַּרְתִּי אֶת קוֹלוֹ שֶׁל הַהַגַאי, יִשְׂרָאֵל הֶנְדְס; הַקּוֹל הַשֵּׁנִי הָיָה, לְלֹא סָפֵק, קוֹלוֹ שֶׁל מְיֻדָעִי אֲדֹם-הַמִּצְנֶפֶת.
שְׁנֵיהֶם הָיוּ מְבֻסָמִים עַד מְאֹד, אַךְ עֲדַיִן הוֹסִיפוּ לִלְגֹם; שֶׁכֵּן, בְּעוֹד אֲנִי מַאֲזִין, פָּתַח אֶחָד מֵהֶם אֶת חַלּוֹן-הַתָּא וְהֵטִיל בְּצַעֲקַת שִׁכּוֹרִים בַּקְבּוּק רֵיק אֶל הַיָּם.
אַךְ צֶמֶד-חֶמֶד זֶה לֹא הָיָה רַק מְבֻסָם בִּלְבַד, אֶלָא גַם תְּקוּף-חֵמָה.
גִדוּפִים הִתְעוֹפְפוּ בֶּחָלָל כְּסַלְעִי בָּרָד, מְלֻוִים בַּחֲבָטוֹת עֲמוּמוֹת.
לְרֶגַע נִדְמֶה הָיָה כִּי הַזַּעַם חוֹלֵף וְהַקּוֹלוֹת נִרְגָעִים, עַד שֶׁפִּתְאֹם הִתְלַהֲטוּ הַיְּצָרִים מֵחָדָשׁ וְהַהִתְכַּתְּשׁוּת נִתְחַדְשָׁה בְּיֶתֶר עֹז.
מִן הַחוֹף הִבְהֲבָה הַמְּדוּרָה הַגְּדוֹלָה, שֶׁבָּעֲרָה בֵּין הָעֵצִים.
מִישֶׁהוּ פָּצַח בְּזֶמֶר –פִּזְמוֹן-מַלָחִים נוֹשָׁן וּמִתְמַשֵׁךְ, שֶׁכָּל אֶחָד מֵחֲרוּזָיו מִסְתַּיֵם בְּסִלְסוּל רוֹטֵט; נִדְמֶה הָיָה שֶׁלֹא יִהְיֶה סוֹף לְמִזְמוֹר זֶה, אֶלָא אִם כֵּן תִּפָּקַע סַבְלָנוּתוֹ שֶׁל הַמְּזַמֵר.
לֹא פַּעַם שָׁמַעְתִּי אוֹתוֹ בְּעֵת הַהַפְלָגָה וּמִלוֹתָיו מְהַדְהֲדוֹת עֲדַיִן בְּזִכְרוֹנִי:
יָרְדוּ אֶל הַיָּם אַרְבָּעִים מַלָחִים אַךְ רַק אֶחָד מִכֻּלָם נִשְׁאַר בַּחַיִים…
הִרְהַרְתִּי בְּלִבִּי כִּי מִזְמוֹר נוּגֶה זֶה תָּאַם אֶת מַצַב-רוּחָהּ שֶׁל כְּנוּפְיַת שׁוֹדְדִים זוֹ, שְׁסָפְגָה אוֹתוֹ בֹּקֶר מַהֲלֻמָה קָשָׁה כָּל-כָּךְ; עִם זֹאת, לֹא הָיָה סָפֵק בְּלִבִּי כִּי פִּירָטִים אֵלֶה הֵם אֲנָשִׁים אַכְזָרִים, מַמָשׁ כַּיָּם שֶׁהִפְלִיגוּ עַל גַלָיו.
סוֹף סוֹף נֵעוֹר מַשַׁב-הָרוּחַ הָאַחֲרוֹן.
הָאֲנִיָּה הִתְנוֹדְדָה אָנֶה וָאָנָה וְקָרְבָה אֵלַי מְעַט בָּאֲפֵלָה.
הִרְגַשְׁתִּי שׁוּב כֵּיצַד הַכֶּבֶל מִתְרוֹפֵף מִמְתִיחָתוֹ, וּבִתְנוּפָה חֲזָקָה נִתַּקְתִּי אֶת גְדִילָיו הָאַחֲרוֹנִים.
הָרוּחַ כִּמְעַט וְלֹא הֵנִיעָה אֶת סִירָתִי, וְתוֹךְ כְּדֵי חִתּוּךְ נִסְחַפְתִּי לְעֻמַת דָפְנוֹתֶיהָ שֶׁל הַ“הִסְפָּנִיוֹלָה”.
בְּאוֹתוֹ רֶגַע מַמָשׁ הִתְחִילָה הָאֲנִיָּה נָעָה וּמִסְתּוֹבֶבֶת אַט אַט מִסָבִיב לְעַצְמָהּ, בְּפַלְחָהּ אֶת הַזֶּרֶם לְרָחְבּוֹ.
נִתְמַלֵאתִי אֵימַת מָוֶת, שֶׁכֵּן הָיִיתִי בָּטוּחַ כִּי אֲנִי יוֹרֵד עַתָּה לַמְּצוּלוֹת.
שׁוּב וְשׁוּב קָרְבָה סִירַת-הַנְּצָרִים אֶל שְׁכֶנְתָּהּ הַמְּאַיֶמֶת, וְעַל אַף כָּל מַאֲמַצַי לֹא הִצְלַחְתִּי לְהַרְחִיק עַצְמִי מִמֶנָה.
וְאָז, בְּעוֹד יָדַי מְנַסוֹת לַהֲדֹף עַצְמָן מִן הַדֹּפֶן הַמַּשְׁחִיר, הֵן נִתְקְלוּ פִּתְאֹם בְּחֶבֶל דַק, שֶׁהִשְׁתַּלְשֵׁל מִן הַסִּפּוּן וְהִתְנוֹדֵד לְעֻמַת הַדֹּפֶן.
פָּשַׁטְתִּי יָד מְהִירָה וְתָפַסְתִּי בּוֹ.
לא אוּכַל לְהַסְבִּיר מַדוּעַ עָשִׂיתִי זֹאת.
תְּחִלָה הָיָה זֶה דַחַף נֶעְלָם; אַךְ לְאַחַר שֶׁהַחֶבֶל נִמְצָא בְּיָדִי וּמָצָאתִי כִּי הוּא חָזָק וְאֵיתָן, הִתְחִילָה הַסַּקְרָנוּת כּוֹבֶשֶׁת אוֹתִי וְהֶחְלַטְתִּי לְשַׁגֵר הֲצָצָה אַחַת מִבַּעַד לְחַלּוֹן-הַתָּא.
כַּפּוֹת-יָדַי הִתְחִילוּ עוֹלוֹת וּמְטַפְּסוֹת בַּחֶבֶל, וּמִשֶׁשִׁעַרְתִּי כִּי אֲנִי קָרוֹב אֶל מַטְרָתִי, הִתְרוֹמַמְתִּי בִּתְנוּפָה אֶל מַחֲצִית גֹבַהּ קוֹמָתִי וְעֵינֵי חָלְשׁוּ עַל גַגוֹ וְחֵלֶק מֵחֲלָלוֹ שֶׁל הַתָּא.
אוֹתָהּ עֵת הוֹסִיפוּ הָאֳנִיָּה וּבַת-לִוְיָתָהּ הַזְּעִירָה לְהַחֲלִיק בִּמְהִירוּת נְאוֹתָהּ עַל פְּנֵי הַמַּיִם.
הִנֵה עָבַרְנוּ כְּבָר עַל פְּנֵי הַמְּדוּרָה שֶׁעַל הַחוֹף.
הָאֲנִיָּה “דִבְּרָה בְּקוֹל רָם”, כְּמַאֲמַר הַמַּלָחִים, כְּשֶׁהִיא מְצִיפָה אֶת רִבְבוֹת בְּנֵי-הַגַּלִּים בְּנֶתֶז בִּלְתִּי פּוֹסֵק.
עַד שֶׁלֹא שָׁלַחְתִּי אֶת עֵינַי אֶל חַלּוֹן-הַתָּא לֹא יָכֹלְתִּי לְהָבִין מַדוּעַ הַשּׁוֹמְרִים לֹא הִבְחִינוּ בַּסַּכָּנָה הַמִּתְרַגֶשֶׁת עֲלֵיהֶם; אוּלָם הֲצָצָה חֲטוּפָה אַחַת הִסְפִּיקָה לִי.
רָאִיתִי אֶת הֶנְדְס וְאֶת חֲבֵרוֹ נְתוּנִים בְּמַאֲבָק עַז וְשׁוֹצֵף, כְּשֶׁיָדוֹ שֶׁל הָאֶחָד לֹופֶתֶת אֶת גְרוֹן יְרִיבוֹ.
חָזַרְתִּי וְצָנַחְתִּי אֶל הַסִּירָה.
תְּחִלָה לֹא יָכֹלְתִּי לִרְאוֹת דָבָר, מִלְבַד אוֹתָם פָּנִים סְמוּקִים וְזוֹעֲמִים, הָעוֹלִים וְיוֹרְדִים לְאוֹרָה שֶׁל הָעֲשָׁשִׁית.
עָצַמְתִּי בְּכֹחַ אֶת עֵינַי, כְּדִי לְגָרְשָׁם מִמֶנִי וּלְהַסְכִּין שׁוּב לָאֲפֵלָה הַמַּקִיפָה אוֹתִי.
אוֹתוֹ רֶגַע הִגִיעַ מִזְמוֹר- הַמַּלָחִים הָאֵינְסוֹפִי לְסִיוּמוֹ הַטּוֹב וְהַחֲבוּרָה שֶׁמִסָבִיב לַמְּדוּרָה פָּצְחָה יַחַד בְּשִׁיר- הַמַּקְהֵלָה, אֲשֶׁר שָׁמַעְתִּי פְּעָמִים רַבּוֹת כָּל כָּךְ:
תְּרֵיסַר גְבָרִים עַל אֲרוֹן-הַמֵּת,
יוֹ הוֹ הוֹ וּבַקְבּוּק מָלֵא רוּם.
שְׁתוּ וְהַפְלִיגוּ אֶל עוֹלַם הָאֶמֶת
– יוֹ הוֹ הוֹ וּבַקְבּוּק שֶׁל רוּם…
עוֹדֶנִי מְהַרְהֵר עַל גוֹרָלָם שֶׁל אוֹתָם שׁוֹדְדֵי-יָם שְׁתוּיִים, וּפִתְאֹם הֶחֱרִידָה אוֹתִי תְּנוּדָה פִּתְאֹמִית שֶׁל סִירָתִי, שֶׁפָּנְתָה בְּסִבּוּב חַד וְהִתְחִילָה מְשַׁנָה כִּווּן.
מְהִירוּת שִׁיוּטָהּ הָלְכָה וְגָבְרָה בְּצוּרָה מוּזָרָה.
בִּן-רֶגַע פָּקַחְתִּי אֶת עֵינַי וּמָצָאתִי עַצְמִי מֻקָף גַלִילִים זְעִירִים, שֶׁרָעֲדוּ וְנָצְצוּ, כְּאִלוּ זַרְחָן נִבְזַק עֲלֵיהֶם.
הַ“הִסְפָּנִיוֹלָה” עַצְמָהּ, בְּמֶרְחַק-מָה מִמֶנִי, נִרְאֲתָה גַם הִיא כִּמְגַשֶׁשֶׁת אַחַר נְתִיבָהּ, בְּעוֹד תְּרָנֶיהָ שְׁלוּחִים אֶל אֲפֵלַת הַלַּיְלָה.
לֹא הִתַּקְתִּי אֶת עֵינַי מִמֶנָה, עַד שֶׁהִבְחַנְתִּי בְּוַדָאוּת כִּי גַם הִיא נִסְחֶפֶת דָרוֹמָה.
הִפְנֵיתִי אֶת רֹאשִׁי אֶל מֵעֵבֶר לִכְתֵפִי וְלִבִּי קָפָא מֵאֵימָה.
שָׁם, סָמוּךְ מְאֹד אֵלַי, הִבְהֲבָה מְדוּרַת הַשּׁוֹדְדִים.
הַזֶּרֶם נָע וּפָנָה בְּזָוִית יְשָׁרָה, בְּסַחֲפוֹ אִתּוֹ אֶת הָאֳנִיָּה הַגְּדוֹלָה וְאֶת בַּת-לִוְיָתָהּ הָאֱגוֹזִית; אָץ וזוֹרֵם, שׁוֹצֵף וּמְבַעְבֵּעַ, נוֹהֵם וְסוֹאֵן נָע הַזֶּרֶם מִבַּעַד לַמְּצָרִים אֶל הַיָּם הַפָּתוּחַ.
לְפֶתַע פָּנְתָה הָאֲנִיָּה בְּסִבּוּב חַד בֶּן עֶשְׂרִים מַעֲלוֹת, וּבְאוֹתוֹ רֶגַע מַמָשׁ הִדְהֲדוּ שְׁתֵּי זְעָקוֹת מֵעַל הַסִּפּוּן.
שָׁמַעְתִּי צְעָדִים נוֹחֲתִים עַל שְׁלַבֵּי הַסֻּלָם וְהֲבִינוֹתִי כִּי שְׁנֵי הַשִּׁכּוֹרִים חָדְלוּ סוֹף-סוֹף מֵהִתְכַּתְּשׁוּתָם וְהִבְחִינוּ בַּסַּכָּנָה הַמְּאַיֶמֶת עֲלֵיהֶם.
שָׁכַבְתִּי עַל קַרְקָעִית סִירָתִי הָעֲלוּבָה וְהִפְקַדְתִּי אֶת נִשְׁמָתִי בִּידֵי הָאֱלֹהִים.
יָדַעְתִּי, כִּי לְאַחַר שֶׁנַעֲבֹר אֶת הַמְּצָרִים נוּטַל אֶל תֹּפֶת שֶׁל נַחְשׁוֹלִים סוֹעֲרִים, אֲשֶׁר יָבִיאוּ קֵץ לִתְלָאוֹתַי; וְאַף-עַל-פִּי שֶׁהָיִיתִי אוּלַי נָכוֹן לַמָּוֶת, לֹא הֵעַזְתִּי לְקַדֵם אֶת פָּנָיו בְּבוֹאוֹ.
שָׁעוֹת אֲרֻכּוֹת שָׁכַבְתִּי עַל קָרְקָעִית הַסִּירָה, מִטַלְטֵל אָנֶה וָאָנָה עַל הַגַּלִּים, מֻצְלָף נְתָזִים מְלוּחִים וּמְצַפֶּה לַמָּוֶת כִּי יַאַסְפֵנִי אֵלָיו.
אַךְ אַט-אַט הָלְכָה הַלֵּאוּת וְהִשְׁתַּלְטָה עָלַי.
קִפְאוֹן-חוּשִׁים הָלַךְ וְדָחַק אֶת הָאֵימָה שֶׁמִלְאָה אוֹתִי, עַד שֶׁלְבַסוֹף יָרְדָה עָלַי תַּרְדֵמָה מוּזָרָה.
שָׁכַבְתִּי מְצֻנָף בְּתוֹךְ סִירַת-הַנְּצָרִים הַמִּטַלְטֶלֶת עַל הַגַּלִּים וְחָלַמְתִּי עַל הַבַּיִת וְעַל פֻּנְדַק “אַדְמִירַל בִּינְבָּאוּ” הַטּוֹב וְהַנּוֹשָׁן.
24.
שַׁיִט בְּסִירַת הַנְּצָרִים
הַיּוֹם עָלָה מִכְּבָר בְּשָׁעָה שֶׁהִתְעוֹרַרְתִּי וּמָצָאתִי עַצְמִי מִתְנוֹדֵד עַל הַגַּלִּים מִדְרוֹם-מַעֲרָב לְאִי הַמַּטְמוֹן.
הַשֶּׁמֶשׁ הַזּוֹרַחַת הִסְתַּתְּרָה עֲדַיִן מֵאֲחוֹרֵי גִבְעַת-הַמִּשְׁקֶפֶת, שֶׁצוּקֶיהָ הַמּוּזָרִים יָרְדוּ בְּצַד זֶה עַד לְקַו הַמַּיִם.
גִבְעַת הַתֹּרֶן הַמְּאַסֵף וּמְצוּק-הַלּוּלָאָה הִתְרוֹמְמוּ בְּסָמוּךְ מְאֹד אֵלַי.
הַגִּבְעָה חֲשׂוּפָה וְכֵהָה, כְּשֶׁפִּסְגָתָהּ מְבֻתֶּרֶת צוּקִים גְבוֹהִים וּמַפּוֹלוֹת-סְלָעִים.
הַמַּחֲשָׁבָה הָרִאשׁוֹנָה שֶׁנִתְעוֹרְרָה בִּי לְמַרְאֵה הַחוֹף הָיְתָה לַחְתֹּר לְעֶבְרוֹ וְלַעֲלוֹת עָלָיו; אַךְ בִּמְהֵרָה נוֹכַחְתִּי לָדַעַת כִּי אֵין זוֹ מְשִׁימָה קַלָה כְּלָל.
נַחְשׁוֹלִים אַדִירִים גָעֲשׁוּ וְנָהֲמוּ בֵּין מַפּוֹלוֹת-הַסְּלָעִים, כַּאֲשֶׁר נַחְשׁוֹל אֶחָד מִסְתָּעֵר בְּזַעַם לִבְלֹעַ אֶת אֶחָיו.
לֹא הָיָה סָפֵק בְּלִבִּי, כִּי אִם אָעֵז לְהִתְקָרֵב אֶל חוֹף נוֹרָא זֶה, אוּטַל עָלָיו לְלֹא רוּחַ-חַיִים.
וְאִם לֹא דַי בְּכָךְ, הִנֵה הוֹסִיפוּ מִפְלְצוֹת-הַיָּם הַמַּבְעִיתוֹת עַל פְּחָדַי.
שֶׁכֵּן, עַל מִשְׁטְחֵי הַצּוּקִים הִבְחַנְתִּי פִּתְאֹם בְּעֵדֶר שֶׁל אַרְיוֹת-יָם מְגֻשָׁמִים וַעֲנָקִיים – מֵהֶם מִתְחַמְמִים בַּשֶּׁמֶשׁ, מֵהֶם צוֹנְחִים בְּרַעַם הַיָּמָה, כְּשֶׁהֵם מַרְעִידִים אֶת הַצּוּקִים בִּנְבִיחוֹתֵיהֶם.
עַתָּה יוֹדֵעַ אֲנִי כִּי אֵלֶה הֵם יְצוּרִים שְׁקֵטִים וּבִלְתִּי-מְסֻכָּנִים כְּלָל; אַךְ מִשֶׁרָאִיתִי אוֹתָם לָרִאשׁוֹנָה בְּאוֹתוֹ בֹּקֶר נִמְחָה מִלְבִּי כָּל רָצוֹן לַעֲלוֹת עַל אוֹתוֹ חוֹף; הֶעְדַפְתִּי לִגְווֹעַ בְּלֶב-יָם מִלְהִתְמוֹדֵד עִם מִפְלָצוֹת אֵלֶה.
הוֹסַפְתִּי לָצוּף עִם סִירָתִי וּלְאַחַר שָׁעָה קַלָה מָצָאתִי מָקוֹם חָדָשׁ, שֶׁרָאוּי לְנַסוֹת וּלְהַגִיעַ אֵלָיו.
מִצָפוֹן לִמְצוּק-הַלּוּלָאָה מִתְמַשֶׁכֶת רְצוּעָה אֲרֻכָּה שֶׁל חוֹל צָהֹב בְּעֵת הַשֵּׁפֶל, וּצְפוֹנִית לָהּ מָצוּי כֵּף נוֹסָף – הוּא כֵּף-הָאִילָנוֹת, כְּפִי שֶׁהוּא רָשׁוּם בַּמַּפָּה –טוֹבֵל בָּאֲרָנִים גְבוֹהֵי קוֹמָה, הַנִּמְשָׁכִים כִּמְעַט עַד לַיָּם.
זָכַרְתִּי מָה אָמַר סִילְבֶר עַל זִרְמֵי הַיָּם, הַנִּמְשָׁכִים צָפוֹנָה לְאֹרֶךְ הַחוֹף הַמַּעֲרָבִי שֶׁל אִי-הַמַּטְמוֹן; וּמְשֶׁהִבְחַנְתִּי כִּי הַסִּירָה נִסְחֶפֶת בְּאֶחָד מֵאוֹתָם זְרָמִים הֶעְדַפְתִּי לְהַשְׁאִיר אֶת מְצוּק-הַלּוּלָאָה מֵאֲחוֹרַי וּלְנַסוֹת לִנְחֹת עַל כֵּף-הָאִילָנוֹת הַנָּאֶה לְמַרְאֶה.
הַיָּם דָמָה עַתָּה לְהַר-גַל עֲנָקִי.
הָרוּחַ הַקַּלָה, שֶׁנָּשְׁבָה מִדָרוֹם, נָעָה בְּקַו אֶחָד עִם הַזֶּרֶם וְהַגַּלִּים הַגְּדוֹלִים עָלוּ וְיָרְדוּ בִּלְתִּי-נִשְׁבָּרִים.
אִלְמָלֵא הָיָה כָּךְ, אֵין סָפֵק שֶׁהָיִיתִי טוֹבֵעַ בַּיָּם; אַךְ עַל גַלִים חֲלָקִים אֵלֶה הִצְלִיחָה סִירַת-הַנְּצָרִים הַקְּטָנָה שֶׁלִי לִרְכֹּב בְּבִטְחָה נִפְלָאָה.
שׁוּב וְשׁוּב, בְּשָׁכְבִי עַל קִרְקָעִיתָהּ וּבְשָׁלְחִי עַיִן בּוֹחֶנֶת מֵעַל שְׂפָתֶיהָ, הָיִיתִי רוֹאֶה פִּסְגָה כְּחֻלָה וַעֲנָקִית מְאַיֶמֶת לְהָצִיף אוֹתִי; אֲבָל אָז הָיְתָה סִירָתִי נוֹסֶקֶת אֶל עָל וְאַחַר כָּךְ יוֹרֶדֶת אֶל עֶבְרוֹ שֶׁל הַר-גַל זֶה, קַלִילָה וּזְרִיזָה כְּצִפּוֹר.
עַד מְהֵרָה חָזַר אֵלַי אֹמֶץ-לִבִּי, וַאֲנִי הִתְיַשַׁבְתִּי וְנִסִיתִי אֶת כֹּחִי בַּחֲתִירָה.
אַךְ כָּל שִׁנוּי קַל בְּמִשְׁקָל וּבִתְנוּחָה, גָרַם לִתְמוּרוֹת מַפְחִידוֹת בְּשִׁיוּטָהּ שֶׁל הַסִּירָה.
תְּזוּזָה קָדִימָה גָרְמָה כִּי תִּפְתַּח בִּמְחוֹל-עִוְעִים; חַרְטוֹמָהּ נָטָה כְּלַפֵּי מַטָה, נִתְזֵי מַיִם חָדְרוּ אֶל תּוֹכָהּ, אֲנִי נִרְטַבְתִּי כֻּלִי, וּתְקוּף אֵימָה וּסְחַרְחֹרֶת מִהַרְתִּי לִשְׁכַּב שׁוּב בִּתְנוּחָתִי הַקּוֹדֶמֶת.
אָז נִרְגְעָה סִירָתִי וְחָזְרָה לָצוּף בְּשַׁלְוָה קַלִילָה בֵּין הַגַּלִּים.
יָדַעְתִּי אֵפוֹא שֶׁאַל לִי לְהַפְרִיעַ לָהּ בְּשִׁיוּטָה, אַךְ אִם לֹא נִתָּן לִי לִקְבֹּעַ אֶת הַנָּתִיב, מַה תִּקְוָה נוֹתְרָה לִי לְהַגִיעַ אֵי-פַעַם אֶל הַחוֹף?
פַּחַד רַב מִלֵא אֶת לִבִּי, אַךְ טֶרֶם אִבַּדְתִּי אֶת עֶשְׁתּוֹנוֹתַי.
הֵסַרְתִּי אֶת כּוֹבַע-הַיָּם מֵרֹאשִׁי וְנִסִיתִי לְכַוֵן בְּעֶזְרָתוֹ, בִּזְהִירוּת רַבָּה, אֶת סִירָתִי.
אַחַר-כָּךְ הֵרַמְתִּי שׁוּב אֵת עֵינֵי עַל-מְנָת לְגַלוֹת כֵּיצַד מַצְלִיחָה הִיא לָצוּף בְּעֶדְנָה שֶׁכָּזֹאת עַל פְּנֵי הַגַּלִּים.
עַד מְהֵרָה מָצָאתִי, שֶׁאוֹתָם הָרֵי-גַלִים חֲלָקִים וְנוֹצְצִים – כְּפִי שֶׁהֵם נִרְאִים מִן הַחוֹף – דוֹמִים בְּיוֹתֵר לְכָל רֶכֶס יַבַּשְׁתִּי, הַמִּשֻׁבָּץ גְבָעוֹת וּמִישׁוֹרִים וְגֵיאָיוֹת.
וְכַאֲשֶׁר מַנִיחַ אֲנִי לַסִּירָה לְנַפְשָׁהּ, הֲרֵיהִי חוֹמֶקֶת מִן הַמִּדְרוֹנִים וְהַפְּסָגוֹת וּבוֹחֶרֶת לַעֲשׂוֹת אֶת דַרְכָּהּ בְּמִישׁוֹרִי הַיָּם הַנְּמוּכִים.
עַכְשָׁו הַכֹּל בָּרוּר, אָמַרְתִּי בְּלִבִּי, עָלַי לִשְׁכַּב בְּשֶׁקֶט בִּמְקוֹמִי וְלֹא לְעַרְעֵר אֶת שִׁווּי-מִשְׁקָלָהּ.
אֲבָל עִם זֹאת בָּרוּר גַם, שֶׁמִפַּעַם בְּפַעַם אֲנִי יָכוֹל – בְּעִקָר בְּיָם חָלָק – לָתֵת לָהּ תְּנוּפָה אוֹ שְׁתַּיִם בְּעֶזְרַת הַמָּשׁוֹט לְכִוּוּן הַחוֹף.
אָמַרְתִּי וְעָשִׂיתִי.
מֶשֶךְ שָׁעָה אֲרֻכָּה שָׁכַבְתִּי עַל מַרְפְּקִי, הַדּוּ-מָשׁוֹט בְּכַף-יָדִי, וּמִדֵי רֶגַע אוֹ שְׁנַיִם חָתַרְתִּי בִּזְהִירוּת רַבָּה פַּעַם וּפַעֲמַיִם, כְּדֵי לְהַפְנוֹת אֶת הַסִּירָה לְעֵבֶר הַחוֹף.
הָיְתָה זוֹ מְלָאכָה אִטִית וּמְיַגַעַת בְּיוֹתֵר, אַךְ כַּעֲבֹר זְמַן הִתְחַלְתִּי רוֹאֶה שָׂכָר לַעֲמָלִי.
אַט-אַט הִתְחַלְתִּי מִתְקָרֵב אֶל כֵּף-הָאִילָנוֹת; וְאַף-עַל-פִּי שֶׁנוֹכַחְתִּי לָדַעַת כִּי לֹא אַגִיעַ בְּדִיוּק אֶל הַכֵּף, נִמְצָאנוּ סְמוּכִים זֶה אֶל זֶה.
עִינַי סָקְרוּ אֶת צַמְרוֹת הָעֵצִים הַיְּרֻקוֹת, הַנָּעוֹת בָּרוּחַ, וְלֹא הָיָה עוֹד סָפֵק בְּלִבִּי כִּי בְּמַאֲמָץ נוֹסָף אַצְלִיחַ לְהַגִיעַ אֶל הַכֵּף.
אָכֵן, אֲנִי חַיָב לְהַגִיעַ, שֶׁכֵּן עִם חֲלֹף הַזְּמַן הִתְחִיל צָמָא נוֹרָא לְעַנוֹת אוֹתִי.
לַהַט הַשֶּׁמֶשׁ מִמָרוֹם, אֵינְסוֹף נִצְנוּצֶיהָ עַל הַגַּלִּים, מֵי הַיָּם הַמְּלוּחִים, שֶׁנִתְּזוּ עָלַי וְצָרְבוּ אֶת שְׂפָתַי – כָּל אֵלֶה הִבְעִירוּ אֶת גְרוֹנִי וְהָלְמוּ עַל רֹאשִׁי.
מַרְאֵה הָעֵצִים הַקְּרוֹבִים עַד לְמַגַע-יָד הִטְרִיף אֶת חוּשַׁי.
אֲבָל הַזֶּרֶם הוֹסִיף לָשֵׂאת אוֹתִי הָלְאָה מִן הַחוֹף, הָלְאָה אֶל לֶב-יָם, וּלְפֶתַע רָאִיתִי דָבָר אֲשֶׁר שִׁנָה כָּלִיל אֶת נְתִיב מַחְשְׁבוֹתַי.
הַיְשֵׁר מוּלִי, בְּמֶרְחַק מַחֲצִית הַקִּילוֹמֶטֶר מִמֶנִי, רָאוּ עֵינַי אֶת הַ“הִסְפַּנִיוֹלָה” שָׁטָה בִּנְתִיבָהּ.
מַרְאֵה הָאֳנִיָּה כָּבַשׁ אוֹתִי כָּלִיל, אַךְ הַצָּמָא הַנּוֹרָא עִנָה אוֹתִי כָּל-כָּךְ, עַד שֶׁלֹא יָדַעְתִּי אִם עָלַי לִשְׂמֹחַ אוֹ לְהִתְעַצֵב.
אַךְ בְּטֶרֶם הִסְפַּקְתִּי לְהַגִיעַ לִכְלָל הַחְלָטָה, נִתְקַפְתִּי בְּתַדְהֵמַת הַפְתָּעָה מִן הַמַּחֲזֶה שֶׁרָאוּ עֵינַי.
הַמִּפְרָשׂ הָרָאשִׁי וּשְׁנֵי מִפְרְשֵׂי הֶחָלוּץ שֶׁל הַ“הִסְפַּנְיוֹלָה” הָיוּ מְתוּחִים עַל הַתְּרָנִים וְהָאָרִיג הַלָּבָן וְהַיָּפֶה נָצַץ בְּאוֹר-הַשֶּׁמֶשׁ כְּאִלוּ הָיָה הַר-שֶׁלֶג.
לֹא הָיָה סָפֵק: הַסְּפִינָה שָׁטָה כְּשֶׁכָּל מִפְרָשֶׂיהָ מְתוּחִים, נְתִיבָה מֻפְנֶה צָפוֹנָה-מַעֲרָבָה, וְשִׁעַרְתִּי כִּי אֲנָשֶׁיהָ מִתְעַתְּדִים לְהָקִיף אֶת הָאִי כְּדֵי לְהַחֲזִירָהּ לָמַעֲגָן.
פִּתְאֹם הִתְחִילָה פּוֹנָה מַעֲרָבָה, וּלְרֶגַע חָשַׁשְׁתִּי כִּי אֲנָשֶׁיהָ גִלוּ אוֹתִי וְעוֹמְדִים לִדְלֹק אַחֲרַי.
לְבַסוֹף הֵגִיחָה הָאֳנִיָּה אֶל מוֹצָא-הָרוּחַ, נָטְתָה לְאָחוֹר וְקָפְאָה עַל מְקוֹמָהּ חַסְרַת-יֶשַׁע וּמַרְעִידָה מִפְרָשֶׁיהָ.
טִיפּוּסִים עֲלוּבִים – אָמַרְתִּי לְעַצְמִי, הֵם בְּוַדַאי מוּטָלִים שָׁם עֲדַיִן שִׁכּוֹרִים כְּלוֹט.
קַפִּיטַן סְמוֹלֶט הָיָה מַטְבִּיעַ אוֹתָם אֶחָד אֶחָד.
לֹא עָבְרָה עֵת אֲרֻכָּה, וְהָאֳנִיָּה הִתְחִילָה מְשַׁנָה כְּווּן וּמַצָב, שָׁטָה בִּמְהִירוּת מֶשֶׁךְ רֶגַע אוֹ שְׁנַיִם, עַד שֶׁחָדְרָה אֶל מוֹצָא-הָרוּחַ וְקָפְאָה שׁוּב עַל מְקוֹמָהּ.
הַדָּבָר חָזַר וְנִשְׁנָה פַּעַם שְׁנִיָּה וּשְׁלִישִׁית וּרְבִיעִית.
מַעְלָה וּמַטָה, קָדִימָה וְאָחוֹרָה, צָפוֹנָה וְדָרוֹמָה, מִזְרָחָה וּמַעֲרָבָה נָעָה הַ“הִסְפַּנְיוֹלָה”, כְּשֶׁהִיא מִטַלְטֶלֶת וְנֶהְדֶפֶת וּמִפְרָשֶׂיהָ מַרְטִיטִים בַּעֲצַלְתַּיִם.
לֹא הָיָה עוֹד סָפֵק בְּעֵינַי, כִּי אִישׁ אֵינוֹ מְנַוֵט אוֹתָהּ; וְאִם אָמְנָם כָּךְ הוּא, הֵיכָן כָּל אֲנָשֶׁיהָ? אוּלַי הֵם מוּטָלִים בָּהּ שִׁכּוֹרִים, אוֹ אוּלַי נָטְשׁוּ אוֹתָהּ? כָּךְ אוֹ כָּךְ, אָמַרְתִּי בְּלִבִּי, אֲנִי יָכוֹל לַעֲלוֹת עַל סִפּוּנָהּ וּלְהַחֲזִירָהּ לַקַּבַּרְנִיט שֶׁלָהּ.
הַזֶּרֶם נָשָׂא אֶת הָאֳנִיָּה וְאֶת סִירַת-הַנְּצָרִים דָרוֹמָה בִּמְהִירוּת שָׁוָה כִּמְעַט.
הִבַּטְתִּי בְּשִׁיוּטָהּ הַפָּרוּעַ שֶׁל הַ“הִסְפָּנִיוֹלָה” וְאָמַרְתִּי בְּלִבִּי, כִּי אִלוּ רַק יָכֹלְתִּי לָשֶׁבֶת וְלַחְתֹּר בַּדוּ-מָשׁוֹט, הָיִיתִי לְלֹא סָפֵק מַצְלִיחַ לְהַדְבִּיק אוֹתָהּ.
רוּחַ-הַהַרְפַּתְקָה הִלְהִיבָה אוֹתִי מֵחָדָשׁ, וְהַמַּחֲשָׁבָה כִּי עַל הַסִּפּוּן אֶמְצָא מֵי שְׁתִיָה לִרְוָיָה הִכְפִּילָה אֶת אֹמֶץ לִבִּי.
בְּרֶגַע שֶׁהִתְיַשַׁבְתִּי עַל הַסַּפְסָל הִתְכַּבַּדְתִּי בְּקִלוּחַ שֶׁל רְסִיסִים; אַךְ הַפַּעַם לֹא נְסוּגוֹתִי לְאָחוֹר.
תָּפַסְתִּי בַּמָּשׁוֹט וְהִתְחַלְתִּי חוֹתֵר בִּזְהִירוּת וָמֶרֶץ אַחֲרֵי הַ“הִסְפַּנְיוֹלָה”.
לְאַחַר רֶגַע הִתְיַגַעְתִּי כָּל-כָּךְ, עַד כִּי נֶאֱלַצְתִּי לַעֲצֹר וְלִשְׁאֹף רוּחַ, כְּשֶׁלִבִּי מְפַרְפַּר בְּקִרְבִּי כְּצִפּוֹר; אַךְ עַד מְהֵרָה לָמַדְתִּי אֶת סוֹד-הַשִּׁיוּט וְהִצְלַחְתִּי לְנַוֵט אֶת סִירַת-הַנְּצָרִים בֵּין הַגַּלִּים, כְּשֶׁרְסִיסִים נִתָּזִים מִדֵי פַּעַם עַל פָּנַי.
אַט-אַט הִתְחַלְתִּי מַשִׂיג אֶת הָאֳנִיָּה; הִנֵה כְּבָר יָכֹלְתִּי לִרְאוֹת אֶת נִצְנוּץ הַנְּחֹשֶׁת שֶׁל מוֹט-הַהֶגֶה הַמִּטַלְטֵל; אַךְ עֲדַיִן לֹא נִרְאֲתָה שׁוּם נֶפֶשׁ חַיָה עַל הַסִּפּוּן.
אֵין זֹאת אֶלָא שֶׁמַלָחֶיהָ אָמְנָם נָטְשׁוּ אוֹתָהּ; אוֹ אוּלַי הֵם סְרוּחִים בְּתָאֵיהֶם הֲלוּמֵי יַיִן.
אִם אָמְנָם כֵּן הוּא, אוּכַל לִכְלֹא אוֹתָם וְלַעֲשׂוֹת בָּאֲנִיָּה כְּכָל הָעוֹלֶה עַל רוּחִי.
פַּעַם אוֹ פַּעֲמַיִם עָשְׂתָה הָאָנִיָּה אֶת הַגָּרוּעַ בְּיוֹתֵר בִּשְׁבִילָהּ – קָפְאָה עַל מְקוֹמָהּ.
מְגַמַת פָּנֶיהָ הָיְתָה דָרוֹמָה, כְּשֶׁהִיא מִסְתַּחְרֶרֶת כָּל הָעֵת.
חַסְרַת-יֶשַׁע כְּכָל שֶׁנִרְאֲתָה, עִם מִפְרָשֶׂיהָ הַנֶּחְבָּטִים בְּרַעֲמֵי נֶפֶץ וְקוֹרוֹת-הָעֵץ הַמִּתְגַלְגְלִים בְּרַעַשׁ עַל הַסִּפּוּן, הִיא הוֹסִיפָה לַחֲמֹק מִמֶנִי לֹא רַק בְּשֶׁל הַזֶּרֶם הַמָּהִיר, אֶלָא גַם עַל-יְדֵי תְּנוּעַת הָרֹחַב הָעַזָה שֶׁלָהּ.
וּבְכָל-זֹאת, הִגִיעָה סוֹף-סוֹף שְׁעַת-הַכּשֶׁר לְיָדִי.
מֶשֶׁךְ שְׁנִיוֹת אֲחָדוֹת דָמְמָה הָרוּחַ, וְהַזֶּרֶם הִתְחִיל מְסוֹבֵב אוֹתָהּ אַט-אַט וּבְהַדְרָגָה מִסָבִיב לְמֶרְכָּזָהּ, עַד שֶׁיַּרְכָתֶיהָ פָּנוּ לְעֶבְרִי.
שׁוּב רָאִיתִי מוּלִי אֶת חַלּוֹן-הַתָּא הַפָּתוּחַ, כְּשֶׁהַמְּנוֹרָה עֲדַיִן בּוֹעֶרֶת עַל הַשֻּׁלְחָן לְאוֹר הַיּוֹם.
הַמִּפְרָשׂ הָרָאשִׁי הָיָה תָּלוּי בְּרִפְיוֹן, שָׁמוּט כְּדֶגֶל.
הָאֳנְיָה הָיְתָה רְתוּקָה אֶל מְקוֹמָהּ; וּבְהַכְפִּילִי אֶת מַאֲמַצַי חִדַשְׁתִּי אֶת הַמֵּרוֹץ אַחֲרֶיהָ, עַל-מְנָת לְהַדְבִּיקָהּ.
מִשֶׁהִגַעְתִּי אֶל מֶרְחַק מֵאָה מֶטְרִים מִמֶנָה חָזְרָה פִּתְאֹם הָרוּחַ לְהַצְלִיף בַּמִּפְרָשִׁים, וְהָאֲנִיָּה הִתְחִילָה עוֹלָה יוֹרֶדֶת וְחָגָה כְּשִׁכּוֹרָה.
בָּרֶגַע הָרִאשׁוֹן אָמַרְתִּי כִּמְעַט נוֹאָשׁ, אַךְ בְּמִשְׁנֵהוּ הָפַךְ הַיֵּאוּשׁ לְשִׂמְחָה.
אַט-אַט הִתְחִילָה הַ“הִסְפַּנְיוֹלָה” פּוֹנָה לְעֶבְרִי, נוֹטָה בְּתַפְנִית סִבּוּבִית – וְהַמֶּרְחָק שֶׁהִפְרִיד בֵּינֵינוּ הָלַךְ וְהִצְטַמְצֵם תְּחִלָה עַד לְמַחֲצִיתוֹ, אַחַר-כָּךְ עַד לִשְׁלִישׁוֹ וּלְבַסוֹף עַד לְרֶבַע.
יָכֹלְתִּי לִרְאוֹת אֶת הַגַּלִּים קוֹצְפִים וּמְבַעְבְּעִים מִתַּחַת לְסַנְטֵרָהּ, וּמִן הַמָּקוֹם שֶׁבּוֹ נִמְצֵאתִי עַתָּה הִיא נִרְאֲתָה בְּעֵינַי גְבוֹהָה עַד אֵימָה.
וְאָז, לְפֶתַע פִּתְאֹם, הִתְחַלְתִּי מֵבִין מֶה עָלוּל לְהִתְרַחֵשׁ בְּעוֹד רֶגַע.
לֹא הָיָה לִי פְּנַאי לְמַחֲשָׁבָה, כֵּיצַד לְהַצִּיּל אֶת עַצְמִי, נִמְצֵאתִי עַל פִּסְגָתוֹ שֶׁל הַר-גַל אֶחָד, בְּעוֹד הַ“הִסְפָּנִיוֹלָה” הֶעְפִּילָה עַל הַנַּחְשׁוֹל הַשֵּׁנִי.
מוֹט-הַחַרְטוֹם נִמְצָא עַתָּה מֵעַל לְרֹאשִׁי.
קָפַצְתִּי עַל רַגְלַי וְזִנַקְתִּי, בַּהֲטִילִי אֶת סִירַת-הַנְּצָרִים אֶל מִתַּחַת לַמַּיִם.
בְּיָד אַחַת תָּפַסְתִּי בִּמְנוֹר-הַמִּפְרָשׂ, בְּעוֹד רַגְלִי מְגַשֶׁשֶׁת בֵּין הַסָּמוֹךְ וְהַבְּרִיחַ; וּבְעוֹד אֲנִי נִצְמָד אֶל הַדֹּפֶן כָּל עוֹד נַפְשִׁי בִּי, גִלָה לִי קוֹל שֶׁבֶר עָמוּם כִּי הָאֲנִיָּה דָרְסָה בְּרֶגַע זֶה אֶת סִירָתִי וְכִי אֲנִי נוֹתַרְתִּי עַל הַ“הִסְפַּנְיוֹלָה” לְלֹא אֶפְשָׁרוּת שֶׁל נְסִיגָה.
25.
אֲנִי מוֹרִיד אֶת דֶגֶל-הַפִּירָטִים
טֶרֶם הִסְפַּקְתִּי לְיַצֵב אֶת עַצְמִי עַל מוֹט-הַחַרְטוֹם, וּלְפֶתַע הִתְחִיל מִפְרָשׂ-הֶחָלוּץ מִתְנוֹפֵף וּמַכֶּה בְּרַעַם, בְּהַרְעִידוֹ אֶת הָאֲנִיָּה עַד לְשִׁדְרִיתָהּ.
אַךְ בָּרֶגַע הַבָּא – בְּעוֹד הַמִּפְרָשִׂים הָאֲחֵרִים מְתוּחִים עֲדַיִן – חָזַר וְהִתְרוֹפֵף מִפְרָשׂ-הֶחָלוּץ, וְכִמְעַט הֱטִילַנִי אֶל הַיָּם.
לֹא אִבַּדְתִּי זְמַן, זָחַלְתִּי בַּחֲזָרָה אֶל מוֹט הַחַרְטוֹם וְקָפַצְתִּי בְּזִנוּק אֶל הַסִּפּוּן.
נִמְצֵאתִי בְּצִדָהּ הַנִּסְתָּר לָרוּחַ שֶׁל טִירַת-הַחַרְטוֹם, וְהַמִּפְרָשׂ הָרָאשִׁי – שֶׁהָיָה עֲדַיִן מָתוּחַ וְנָפוּחַ – הִסְתִּיר מֶעֵינַי חֵלֶק נִכְבָּד שֶׁל הַסִּפּוּן הָאֲחוֹרִי.
שׁוּם נֶפֶשׁ חַיָה לֹא נִרְאֲתָה מִסָבִיב.
הַקְּרָשִׁים, שֶׁלֹא נִשְׁטְפוּ מֵאָז הַמְּרִידָה, הָיוּ מְכֻסִים עִקְבוֹת רַגְלַיִם לָרֹב.
בַּקְבּוּק רֵיק הִתְגַלְגֵל אָנֶה וָאָנָה, כְּאִלוּ נִכְנְסָה בּוֹ רוּחַ-חַיִים.
לְפֶתַע הִכְּתָה הָרוּחַ בַּמִּפְרָשִׂים.
מוֹט-הַהֶגֶה הִשְׁמִיעַ קוֹל חֲבָטָה וְהָאֲנִיָּה כֻּלָהּ נִתְקְפָה בְּמֵעֵין חַלְחָלָה מַחֲלִיאָה; הַמָּנוֹר הִתְחִיל מִתְנוֹדֵד אָנֶה וָאָנָה, הַמִּפְרָשׂ הִתְרוֹמֵם – וְחָשַׂף מוּלִי אֶת הַסִּפּוּן הָאֲחוֹרִי.
שְׁנֵי הַמַּלָחִים נִתְגַלוּ לְעֵינַי; אֲדֹם-הַמִּצְנֶפֶת הָיָה מוּטָל עַל גַבּוֹ, דוֹמֵם כְּבוּל-עֵץ, זְרוֹעוֹתָיו פְּשׁוּטוֹת לַצְּדָדִים בִּתְנוּחַת צְלִיבָה וְשִׁנָיו חֲשׂוּפוֹת מִבַּעַד לְפִיו הַפָּעוּר.
יִשְׂרָאֵל הֶנְדְס נִשְׁעַן אֶל הַדֹּפֶן, סַנְטֵרוֹ שָׁמוּט עַל חָזֵהוּ, יָדָיו שְׁמוּטוֹת לְפָנָיו וּפָנָיו הַשְּׁחוּמִים עָטוּ גָוֶן שֶׁל חֵלֶב.
דַקוֹת אֲחָדוֹת הוֹסִיפָה הָאֳנִיָּה לְקַפֵּץ כְּסוּס-פֶּרֶא, בְּעוֹד הַמִּפְרָשִׂים נֶחְבָּטִים בְּרַעַשׁ, הַשַּׁרְשְׁרָאוֹת מִתְנַדְנְדוֹת אָנֶה וָאָנָה וְהַתְּרָנִים נֶאֱנָקִים מֵרֹב מַעֲמָסָה.
מְדֵי רֶגַע נִשְׁטָף הַסִּפּוּן בִּמְטַר רְסִיסִים, בְּעוֹד לְחִי-הַחַרְטוֹם שֶׁל הַ“הִסְפָּנִיוֹלָה” נוֹגַחַת בְּכֹחַ אֶת הַמִּשְׁבָּרִים.
עִם כָּל טַלְטֵלָה שֶׁל הָאֳנִיָּה הָיָה אֲדֹם-הַמִּצְנֶפֶת מִטַלְטֵל גַם הוּא אָנֶה וָאָנָה; אַךְ – הוֹי, אֵיזֶה מַרְאֶה מַבְעִית! – תְּנוּחָתוֹ הַצְּלוּבָה וְחִיוּכוֹ חֲשׂוּף-הַשִּׁנַיִם נִשְׁאֲרוּ מַמָשׁ כְּשֶׁהָיוּ, לְלֹא שִׁנוּי, וְעִם כָּל טַלְטֵלָה נִרְאָה הֶנְדְס, לְעֻמַת-זֹאת, כְּשׁוֹקֵעַ יוֹתֵר וְיוֹתֵר אֶל תּוֹךְ עַצְמוֹ, כְּאִלוּ בְּקֵשׁ לְהִתְיַשֵׁב עַל הַסִּפּוּן; רַגְלָיו הֶחֱלִיקוּ מַטָה וְכָל גוּפוֹ נִרְכַּן לְעֵבֶר הַיַּרְכָתַיִם, כְּשֶׁפָּנָיו הוֹלְכוֹת וְנֶעְלָמוֹת מֵעֵינַי, עַד שֶׁלְבַסוֹף לֹא יָכֹלְתִּי לִרְאוֹת אֶלָא אֶת אָזְנוֹ וְאֶת קָצֵהוּ הַמְּעֻגָל שֶׁל שְׂפָמוֹ הַדָּהוּי.
אוֹתוֹ רֶגַע הִבְחַנְתִּי כִּתְמֵי דָם, שֶׁנִתְּזוּ סָבִיב עַל קַרְשֵׁי הַסִּפּוּן, וְלֹא הָיָה עוֹד סָפֵק בְּלִבִּי כִּי הַשְּׁנַיִם הָרְגוּ זֶה אֶת זֶה תּוֹךְ כְּדֵי מַאֲבַק-שִׁכּוֹרִים.
בְּעוֹד אֲנִי עוֹמֵד וְתוֹהֶה עַל סְבִיבוֹתַי דָמְמָה הַסְּפִינָה לְרֶגַע, וְאָז הֵנִיעַ פִּתְאֹם יִשְׂרָאֵל הֶנְדְס אֶת גוּפוֹ וְתוֹךְ אֲנָקָה רָפָה הֶחֱזִיר עַצְמוֹ לַתְּנוּחָה, שֶׁבָּהּ רָאִיתִי אוֹתוֹ לָרִאשׁוֹנָה.
הַגְּנִיחָה, שֶׁהֵעִידָה עַל אָבְדָן-כֹּחוֹת וְיִסוּרֵי שְׁאוֹל, הִרְטִיטָה אֶת לִבִּי; אַךְ מִקֵץ שְׁנִיָּה נִזְכַּרְתִּי בַּדְּבָרִים שֶׁאָמַר בִּהְיוֹתִי בְּחָבִית-הַתַּפּוּחִים וְכָל רַחֲמַי נֶעֶלְמוּ כְּלֹא הָיוּ.
פָּסַעְתִּי וְקָרַבְתִּי אֶל הַתֹּרֶן הָרָאשִׁי.
“עֲמֹד עַל רַגְלֶיךָ, יִשְׂרָאֵל הֶנְדְס!” קָרָאתִי בְּקוֹל מְלַגְלֵג.
הוּא גִלְגֵל אֶת עֵינָיו בִּכְבֵדוּת, אַךְ פָּנָיו לֹא הִבִּיעוּ כָּל הַפְתָּעָה.
כָּל שֶׁהִצְלִיחַ לַעֲשׂוֹת הָיָה לַהֲגוֹת מִלָּה אַחַת: “רוּם”.
הֲבִינוֹתִי כִּי אָסוּר לִי לְאַבֵּד זְמַן.
חָמַקְתִּי בִּזְרִיזוּת מִן הַמָּנוֹר, שֶׁנָטָה לְפֶתַע עַל הַסִּפּוּן, וְיָרַדְתִּי בַּמַּדְרֵגוֹת אֶל תּוֹךְ הַתָּא.
מָצָאתִי בַּתָּא מַהְפֵּכָה נוֹרָאָה, שֶׁקָשֶׁה לְתָאֲרָהּ.
כָּל הַמְּגֵרוֹת וְהַתָּאִים הַנְּעוּלִים נִשְׁבְּרוּ, בְּנִסָיוֹן לִמְצֹא אֶת הַמַּפָּה.
הָרִצְפָּה הָיְתָה מְכֻסָה שִׁכְבַת רֶפֶשׁ, שֶׁהִשְׁאִירוּ אַחֲרֵיהֶם הַשּׁוֹדְדִים, אֲשֶׁר בָּאוּ לְכָאן לִלְגִימָה וּלְהִתְיָעֲצוּת, לְאַחַר שִׁטוּטֵיהֶם בַּאֲזוֹרֵי הַבִּצוֹת.
עַל הַדְּפָנוֹת הַלְּבָנִים הֻטְבְּעוּ סִימָנֵיהֶן שֶׁל כַּפּוֹת יָדַיִם שְׁחוֹרוֹת.
עַשְׂרוֹת בַּקְבּוּקִים רֵיקִים הָיוּ פְּזוּרִים סָבִיב וְהִתְגַלְגְלוּ לְכָל עֵבֶר עִם טִלְטוּלֶיהָ שֶׁל הָאֲנִיָּה.
אֶחָד מִסְפָרָיו הַמִּקְצוֹעִיִים שֶׁל הַדּוֹקְטוֹר הָיָה מֻנָח פָּתוּחַ עַל הַשֻּׁלְחָן, כְּשֶׁמַחֲצִית מִדַפָּיו תְּלוּשִׁים – כַּנִּרְאֶה לְצֹרֶךְ הַצָּתַת הַמִּקְטָרוֹת.
וּבְתוֹךְ כָּל הַמַּהְפֵּכָה הַזֹּאת הוֹסִיפָה הָעֲשָׁשִׁית לְהָפִיץ אוֹר עָמוּם מָהוּל בְּעָשָׁן.
יָרַדְתִּי אֶל הַמַּרְתֵּף, כָּל הֶחָבִיוֹת נֶעֶלְמוּ, וְאַף מַרְבִּית הַבַּקְבּוּקִים רֻקְנוּ וְהֻשְׁלְכוּ כִּכְלִי-אֵין-חֵפֶץ בּוֹ.
אֵין סָפֵק, מֵאָז פָּרְצָה הַמְּרִידָה לֹא נִמְצָא כִּמְעַט מַלָח פִּכֵּחַ אֶחָד בֵּין אֲנָשָׁיו שֶׁל סִילְבֶר.
אֲבָל יָגַעְתִּי וּמָצָאתִי – תַּאֲמִין.
לְמַזָלוֹ שֶׁל הֶנְדְס הִצְלַחְתִּי לִמְצֹא בַּקְבּוּק אֶחָד, שֶׁנוֹתְרָה בּוֹ כַּמּוּת שֶׁל יי"שׁ.
לְעַצְמִי נָטַלְתִּי כַּמָּה בִּיסְקְוִיטִים, פֵּרוֹת כְּבוּשִׁים, מְלֹא הַחֹפֶן צִמוּקִים וּפֶלַח גְבִינָה.
עִם כָּל אֵלֶה בְּיָדִי חָזַרְתִּי אֶל הַסִּפּוּן, הִנַחְתִּי אֶת הַמָּנָה שֶׁלִי מֵאֲחוֹרֵי הַהֶגֶה, בְּמֶרְחָק הָגוּן מִן הַהַגַאי, פָּנִיתִי אֶל מְכַל-הַמַּיִם וְרִוִיתִי אֶת צִמְאוֹנִי, וּלְבַסוֹף – אַךְ לֹא לִפְנֵי כֵן – הוֹשַׁטְתִּי לְהֶנְדְס אֶת הַבַּקְבּוּק.
הוּא לָגַם בְּוַדַאי מְלֹא הַהִין, בְּטֶרֶם הוֹצִיא אֶת הַבַּקְבּוּק מִפִּיו.
“אָה,” אָמַר, “אֵיךְ שֶׁרָצִיתִי לִשְׁתּוֹת, לַעֲזָאזֵל!”
אוֹתָהּ שָׁעָה כְּבָר יָשַׁבְתִּי בְּפִנָתִי וְהִתְחַלְתִּי לֶאֱכֹל.
“נִפְצַעְתָּ קָשֶׁה?” שָׁאַלְתִּי.
הוּא נָהַם, אוֹ אוּלַי מוּטָב לִי לוֹמַר – נָבַח:
"אִלוּ הָיָה פֹּה הַדּוֹקְטוֹר שֶׁלָכֶם, הָיִיתִי בֶּטַח מַבְרִיא אַחֲרֵי סִבּוּב אֶחָד אוֹ שְׁנַיִם.
אֲבָל כְּפִי שֶׁאַתָּה רוֹאֶה בְּעַצְמְךָ, אֵין לִי מַזָל, וְזֹאת כָּל הַצָּרָה אִתִּי.
וּמַה שֶׁנוֹגֵעַ לַטִּנֹּפֶת הַזֶּה, הוּא כְּבָר מֵת לְגַמְרֵי, עָלָיו הַשָּׁלוֹם, " הוֹסִיף, בְּהַצְבִּיעוֹ לְעֵבֶר אֲדֹם-הַמִּצְנֶפֶת, “אֵיךְ שֶׁלֹא יִהְיֶה, הוּא בִּכְלָל לֹא הָיָה יַמַאי.
וּמֵאֵיפֹה אַתָּה בָּאתָ, אִם מֻתָּר לִי לִשְׁאֹל?”
“מֻתָּר,” אָמַרְתִּי, “בָּאתִי מֵהַחוֹף כְּדֵי לְהִשְׁתַּלֵּט עַל הָאֲנִיָּה הַזֹּאת, אָדוֹן הֶנְדְס; וְעַד לְהוֹדָעָה חֲדָשָׁה תִּתְיַחֵס אֵלַי כְּאִלוּ אֲנִי הַקְּבַרְנִיט שֶׁלְּךָ.”
הוּא נָעַץ בִּי מַבָּט זוֹעֵף, אַךְ לֹא אָמַר דָבָר.
הַצֶּבַע הִתְחִיל חוֹזֵר אֶל לְחָיָיו, אַךְ נִרְאֶה שֶׁמַצָבוֹ הָיָה חָמוּר עֲדַיִן, כִּי הוּא הוֹסִיף לְהִתְנוֹדֵד אָנֶה וָאָנָה עִם טִלְטוּלֶיהָ שֶׁל הָאֳנִיָּה.
“דֶרֶךְ אַגַב,” הִמְשַׁכְתִּי, “הַדֶּגֶל הַזֶּה אֵינוֹ מוֹצֵא חֵן בְּעֵינַי, וּבִרְשׁוּתְךָ, אָדוֹן הֶנְדְס, אֲנִי מִתְכּוֹנֵן לְהוֹרִיד אוֹתוֹ.
יוֹתֵר טוֹב בְּלִי שׁוּם דֶגֶל, מֵאֲשֶׁר עִם הַגֻּלְגֹּלֶת הַזֹּאת.”
וּבְאָמְרִי זֹאת מִהַרְתִּי אֶל הַתֹּרֶן, הוֹרַדְתִּי אֶת דֶגֶל הַפִּירָטִים הַשָּׁחוֹר וְהִשְׁלַכְתִּי אוֹתוֹ אֶל בֵּין הַגַּלִּים.
“אֵל מֶלֶךְ נְצֹר!” אָמַרְתִּי תּוֹךְ נִפְנוּף כּוֹבָעִי, “וְזֶה סוֹפוֹ שֶׁל קַפִּיטַן סִילְבֶר!”
הוּא נָעַץ בִּי מַבָּט חָרִיף וְעַרְמוּמִי, בְּעוֹד סַנְטֵרוֹ שָׁמוּט עֲדַיִן עַל חָזֵהוּ.
“אֲנִי חוֹשֵׁב,” אָמַר לְבַסוֹף, “אֲנִי חוֹשֵׁב, קֶפְּטֶן הוֹקִינְס, שֶׁאַתָּה בֶּטַח מִתְכּוֹנֵן לְהַגִיעַ אֶל הַחוֹף.
נָכוֹן? אָז מַה דַעְתְּךָ שֶׁנְדַבֵּר עַל זֶה.”
"כֵּן, זֶה נָכוֹן, " אָמַרְתִּי, “וּבְרָצוֹן רַב, אָדוֹן הֶנְדְס.
תַּתְחִיל לְדַבֵּר.”
הִתְיַשַׁבְתִּי שׁוּב בְּפִנָתִי וְחָזַרְתִּי לֶאֱכֹל בְּתֵאָבוֹן רַב.
“הָאִישׁ הַזֶּה,” פָּתַח, בַּהֲנִידוֹ אֶת רֹאשׁוֹ לְעֵבֶר הַגּוּפָה, “אוֹבְּרַיֶן, זֶה הָיָה הַשֵּׁם שֶׁלוֹ, כִּי הוּא בָּא מֵאִירְלַנְד, הָאִישׁ הַזֶּה וַאֲנִי מָתַחְנוּ אֶת הַמִּפְרָשִׁים עָלֶיהָ, כִּי רָצִינוּ לְהוֹצִיא אוֹתָהּ אֶל הַיָּם.
טוֹב, הוּא מֵת עַכְשָׁו, מֵת עַד הַסּוֹף.
וּמִי יְנַוֵט עַכְשָׁו אֶת הָאֳנִיָּה – אֵין לִי מֻשָׂג.
אַתָּה לֹא הָאִישׁ בִּשְׁבִיל זֶה בְּלִי הַהַדְרָכָה שֶׁלִי, עַד כַּמָּה שֶׁאֲנִי מֵבִין.
עַכְשָׁו, תַּקְשִׁיב אֵלַי: אַתָּה תִּדְאַג לִי לְאֹכֶל וּלְמַשְׁקֶה, וְגַם לְאֵיזֶה מִטְפַּחַת יְשָׁנָה בִּשְׁבִיל הַפֶּצַע שֶׁלִי, זֶה מַה שֶׁתִּדְאַג; וַאֲנִי אַגִיד לְךָ אֵיךְ לְהָשִׁיט אֶת הָאֲנִיָּה.
זֹאת תִּהְיֶה הָעִסְקָה בֵּין שְׁנֵינוּ, וַאֲנִי מִתְחַיָּב לְמַלֵא אוֹתָהּ.”
“בְּסֵדֶר, אֲבָל יֵשׁ לִי עוֹד מַשֶׁהוּ לוֹמַר לְךָ,” הוֹסַפְתִּי, “אֲנִי לֹא חוֹשֵׁב לַחֲזֹר אֶל הַמַּעֲגָן.
אֲנִי מִתְכַּוֵן לְהַגִיעַ לַמִּפְרָצוֹן הַצְּפוֹנִי וְשָׁם לְהָבִיא אוֹתָהּ בְּשֶׁקֶט אֶל הַחוֹף.”
“וְעוֹד אֵיךְ תַּעֲשֶׂה אֶת זֶה,” קָרָא בִּצְעָקָה, “בֶּטַח, אֲנִי לֹא כָּזֶה מִטֻמְטָם כְּמוֹ שֶׁאֶפְשָׁר לַחְשֹׁב עָלַי.
יֵשׁ לִי עֵינַיִם בָּרֹאשׁ, לֹא? נָכוֹן, נִסִיתִי אֶת הַמַּזָל שֶׁלִי וְנִדְפַּקְתִּי, וְאַתָּה עַכְשָׁו רוֹכֵב עָלַי.
הַמִּפְרָצוֹן הַצְּפוֹנִי? טוֹב, אֵין לִי בְּרֵרָה.
אֲנִי אֶעֱזֹר לְךָ לְהָבִיא אוֹתָהּ אֲפִלוּ לְעַמוּד-הַתְּלִיָה, לַעֲזָאזֵל.
סְמֹךְ עָלַי!”
הָיָה הִגָיוֹן בַּדְּבָרִים שֶׁאָמַר לִי וְהִגַעְנוּ מִיָד לִכְלָל הֶסְכֵּם.
לְאַחַר שָׁלֹשׁ דָקוֹת כְּבָר שִׁיְטָה הַ“הִסְפַּנִיוֹלָה” בָּרוּחַ הַקַּלָה לְאֹרֶךְ חוֹפוֹ הַמַּעֲרָבִי שֶׁל אִי-הַמַּטְמוֹן, בְּתִקְוָה לְהַגִיעַ עִם צָהֳרַיִם אֶל קָצֵהוּ הַצְּפוֹנִי וּלְהַקְדִים אֶת הַגֵּאוּת מוּל הַמִּפְרָצוֹן; אָז נָבִיא אֶת סְפִינָתֵנוּ אֶל חוֹף בָּטוּחַ וְנַמְתִּין עַד הַשֵּׁפֶל כְּדֵי לָרֶדֶת אֶל הַיַּבָּשָׁה.
קָשַׁרְתִּי אֶת יָדִית-הַהֶגֶה בְּחֶבֶל וְיָרַדְתִּי אֶל אַרְגַז-הַיָּם שֶׁלִי; הוֹצֵאתִי מִתּוֹכוֹ מִמְחֶטֶת-מֶשִׁי רַכָּה, מֵאֵלֶה שֶׁהֵכִינָה לִי אִמִי, וְקָשַׁרְתִּי אוֹתָהּ, בְּעֶזְרָתוֹ שֶׁל הֶנְדְס, מִסָבִיב לִירֵכוֹ הַשּׁוֹתֶתֶת דָם שֶׁל הַהַגַאי.
לְאַחַר אֲכִילָה מְעַטָה וּלְגִימָה הֲגוּנָה הוּא הִתְחִיל מִתְאוֹשֵׁשׁ, הִתְיַשֵׁב בְּקוֹמָה זְקוּפָה, דִבֵּר בְּקוֹל רָם וּבָרוּר יוֹתֵר וְנִרְאָה כְּאָדָם שֶׁנוֹלַד מֵחָדָשׁ.
הָרוּחַ שֵׁרְתָה אוֹתָנוּ לְהַפְלִיא.
הַסְּפִינָה פִּלְחָה אֶת הַמַּיִם כְּמוֹ הָיְתָה בַּרְבּוּר, חוֹפוֹ שֶׁל הָאִי הִבְהִיק לְמוּלֵנוּ, כְּשֶׁמַרְאוֹת הַנּוֹף מִתְחַלְפִים מִדֵי רֶגַע.
עַד מְהֵרָה חָלַפְנוּ עַל פְּנֵי הַמִּישׁוֹרִים הַגְּבוֹהִים וְעָבַרְנוּ מוּל רְצוּעוֹת חוֹף חוֹלִיוֹת, הַמְּנֻקָדוֹת פֹּה וָשָׁם בָּאֲרָנִים נַנָסִיִים.
רֶגַע נוֹסַף – וְאָנוּ עָבַרְנוּ גַם אוֹתָם וְקָרַבְנוּ אֶל הַגִּבְעָה הַטַּרְשִׁית, הַמְּסַמֶנֶת אֶת קָצֵהוּ הַצְּפוֹנִי שֶׁל הָאִי.
הָיִיתִי עַלִיז וְגֵאֶה עַד מְאֹד בְּתַפְקִידִי הֶחָדָשׁ וְנֶהֱנֵיתִי מִמֶזֶג-הָאֳוִיר הַנָּאֶה וּמִן הַסִּכּוּיִים הַטּוֹבִים לְהַגִיעַ אֶל הַחוֹף.
שֶׁפַע שֶׁל מַיִם וּמְזוֹנוֹת טְעִימִים עָמְדוּ לִרְשׁוּתִי, וּמַצְפּוּנִי – שֶׁהֵצִיק לִי עַד כֹּה בְּשֶׁל בְּרִיחָתִי – הָלַךְ וְנִרְגַע בִּזְכוּת נִצְחוֹנִי הַגָּדוֹל.
הַכֹּל הִתְנַהֵל עַתָּה עַל מֵי מְנוּחוֹת וְדָבָר לֹא הָיָה כְּדֵי לְהַדְאִיגֵנִי, מִלְבַד אוּלַי עֵינָיו שֶׁל הַהַגַאי, שֶׁעָקְבוּ אַחֲרַי בְּנִיצוֹץ לַעֲגָנִי, וְהַחִיוּךְ הַמּוּזָר שֶׁרִחֵף תָּמִיד עַל פָּנָיו.
הָיָה זֶה חִיוּךְ מַבְעִית שֶׁל אָדָם קָשִׁישׁ וְחוֹלֶה, שֶׁאָמַר בּוּז וּמְזִמוֹת וּבְגִידָה, וְהַבָּעָה זוֹ לֹא מָשָׁה מִמֶנוּ כָּל אֵימַת שֶׁהִבִּיט וְהִבִּיט וְהִבִּיט בִּי בְּעֵת עֲבוֹדָתִי.
26.
יִשְׂרָאֵל הֶנְדְס
הָרוּחַ שֶׁסִיְעָה לָנוּ בִּנְדִיבוּת רַבָּה כָּל-כָּךְ פָּנְתָה פִּתְאֹם מַעֲרָבָה; אַךְ הַ“הִסְפַּנְיוֹלָה” הוֹסִיפָה לָנוּעַ בְּלֹא מַעְצוֹר מִפִּנָתוֹ הַצְּפוֹנִית-מִזְרָחִית שֶׁל הָאִי אֶל מְבוֹא הַמִּפְרָצוֹן הַצְּפוֹנִי.
כֵּיוָן שֶׁלֹא יָכֹלְנוּ לְהָטִיל עֹגֶן, וְאַף לֹא הֵעַזְנוּ לְהָבִיא אֶת הַסְּפִינָה לַחוֹף בְּטֶרֶם יַגִיעַ הַשֵּׁפֶל לְעִצוּמוֹ, הָיָה בְּיָדֵינוּ שֶׁפַע שֶׁל זְמַן.
הַהַגַאי הוֹרָה לִי כֵּיצַד לְנַוֵט אֶת הַסְּפִינָה, וּלְאַחַר נִסְיוֹנוֹת רַבִּים עָלָה הַדָּבָר בְּיָדִי; לְבַסוֹף יָשַׁבְנוּ לִסְעֹד בִּדְמָמָה.
“קֶפְּטֶן,” אָמַר לְאַחַר שְׁתִיקָה, בְּאוֹתוֹ חִיוּךְ בִּלְתִּי-נָעִים, “פֹּה שׁוֹכֵב הֶחָבֵר הַוָּתִיק שֶׁלִי לְהַפְלָגָה, אוֹבְּרַיֶן.
מַה דַעְתְּךָ לָקַחַת וּלְהַשְׁלִיךְ אוֹתוֹ מִהַסִּפּוּן לַיָּם? אֲנִי מוּכָן לְוַתֵּר עַל הַטֶּקֶס, וַאֲנִי גַם סוֹלֵחַ לוֹ עַל כָּל מַה שֶׁעָשָׂה לִי, אֲבָל אֲנִי גַם לֹא חוֹשֵׁב אוֹתוֹ לְקִשוּט יָפֶה בִּמְיֻחָד עַל הַסִּפּוּן.
מַה דַעְתְּךָ?”
“אֲנִי לֹא כָּל-כָּךְ חָזָק לַתַּפְקִיד הַזֶּה, וְהוּא גַם לֹא מוֹצֵא חֵן בְּעֵינַי,” אָמַרְתִּי.
“זֹאת הִיא אֳנִיָּה בְּלִי מַזָל, הַ’הִסְפַּנְיוֹלָה' הַזֹּאת, גִ’ים,” הִמְשִׁיךְ הֶנְדְס בִּמְצְמוּץ עֵינַיִם, “הֲמוֹן אֲנָשִׁים נֶהֶרְגוּ עָלֶיהָ מֵאָז אַתָּה וַאֲנִי עָלִינוּ אֵלֶיהָ בִּבְּרִיסְטוֹל, יַמָאִים עֲלוּבִים שֶׁהָלְכוּ לְעוֹלָמָם.
בַּחַיִים שֶׁלִי לֹא רָאִיתִי מִין מַזָל מְזֻפָּת שֶׁכָּזֶה, שֶׁכָּכָה יִהְיֶה לִי טוֹב.
וְתִרְאֶה אֶת אוֹבְּרַיֶן הַזֶּה, הוּא מֵת, לֹא? טוֹב, אֲנִי לֹא בֶּן-אָדָם מִלֻמָד אֲנִי, וְאַתָּה בָּחוּר שֶׁיוֹדֵעַ לִקְרוֹא וּלְחַשְׁבֵּן חֶשְׁבּוֹנוֹת, אָז אֲנִי אֶשְׁאַל אוֹתְךָ בְּגָלוּי: מָה אַתָּה חוֹשֵׁב, הַבֶּן-אָדָם הוּא מֵת לְתָמִיד, אוֹ שֶׁהוּא קָם אַחַר-כָּךְ לִתְחִיָה?”
“אֶפְשָׁר לַהֲרֹג אֶת הַגּוּף, אָדוֹן הֶנְדְס, אַךְ לֹא אֶת הַנְּשָׁמָה.
הָיִיתָ צָרִיךְ לָדַעַת אֶת זֶה,” עָנִיתִי לוֹ, “אוֹבְּרַיֶן נִמְצָא עַכְשָׁו בָּעוֹלָם הַבָּא, וְיִתָּכֵן אֲפִלוּ שֶׁהוּא מַבִּיט בָּנוּ עַכְשָׁו.”
“אָה!” אָמַר הַהַגַאי, “אִם כָּכָה, זֶה עֵסֶק בִּישׁ.
יוֹצֵא שֶׁלַהֲרֹג זֶה סְתָם בִּזְבּוּז זְמַן.
בְּכָל אֹפֶן, הַנְּשָׁמָה לֹא מְשַׂחֶקֶת אֶצְלִי תַּפְקִיד, עַד כַּמָּה שֶׁרָאִיתִי, וְעַכְשָׁו, אַחֲרֵי שֶׁאָמַרְתָּ מַה שֶׁהָיָה לְךָ לְהַגִיד, זֶה יִהְיֶה נֶחְמָד מִצִדְךָ אִם תֵּרֵד אֶל הַתָּא וְתָבִיא לִי קְצָת… מֵהַ… לַעֲזָאזֵל! שָׁכַחְתִּי אֵיךְ קוֹרְאִים לָזֶה… טוֹב, תָּבִיא לִי בַּקְבּוּק יַיִן, גִ’ים.
הַיַּי”שׁ הַזֶּה יוֹתֵר מִדַי חָזָק לָרֹאשׁ שֶׁלִי."
הִסוּסָיו שֶׁל הַהַגַאי נִרְאוּ בִּלְתִּי-טִבְעִיִים בְּעֵינַי, וְאַף לֹא הֶאֱמַנְתִּי לוֹ כְּלָל, שֶׁהוּא מַעֲדִיף יַיִן עַל יַי"שׁ.
כָּל הַסִּפּוּר נִרְאָה בְּעֵינַי כְּמִין אֲמַתְלָה; הוּא בִּקֵשׁ שֶׁאֶעֱזֹב אֶת הַסִּפּוּן אִם כִּי לֹא יָכֹלְתִּי לָדַעַת עַל מָה וְלָמָה.
עֵינָיו הִשְׁתַּמְטוּ מֵעֵינַי, הֵן נָדְדוּ אָנֶה וָאָנָה, אֶל הַשָּׁמַיִם אוֹ אֶל גוּפָתוֹ שֶׁל אוֹבְּרַיֶן.
הוּא חִיֵךְ לְלֹא הֶרֶף, לְשׁוֹנוֹ הֵצִיצָה אֶל מִחוּץ לִשְׂפָתָיו בִּמֵעֵין מְבוּכָה וְהַכָּרַת אַשְׁמָה, וַאֲפִלוּ יֶלֶד הָיָה יָכוֹל לְגַלוֹת כִּי הוּא זוֹמֵם מַשֶׁהוּ.
יָדַעְתִּי כִּי אוּכַל לִגְבֹּר עָלָיו, וְעַל כֵּן הֶחְלַטְתִּי לְהַסְתִּיר אֶת חֲשָׁדִי מִן הַשּׁוֹטֶה הַזֶּה וְעָנִיתִי מִיָד:
“יַיִן? טוֹב מְאֹד, אֲבָל אֵיזֶה - אָדֹם או לָבָן?”
“מָה, אֲנִי חוֹשֵׁב שֶׁזֶה לֹא מְשַׁנֶה לִי, חָבֵר,” עָנָה, “כָּל זְמַן שֶׁיֵשׁ לִי מִמֶנוּ בְּכַמֻיוֹת.”
“בְּסֵדֶר,” אָמַרְתִּי לוֹ, “אָבִיא לְךָ פּוֹרְט, אָדוֹן הֶנְדְס.
אֲבָל זֶה יִקַח לִי קְצָת זְמַן לִמְצֹא אוֹתוֹ.”
יָרַדְתִּי בְּרַעַשׁ גָדוֹל אֶל חִפַּת-הַיַּרְדָה, שָׁם חָלְצְתִּי אֶת נְעָלַי, חָפַזְתִּי חֶרֶשׁ לְאֹרֶךְ הַמִּסְדְרוֹן, עָלִיתִי בְּסֻלַם מְדוֹר-הַמַּלָחִים וְהוֹצֵאתִי אֶת רֹאשִׁי מִבַּעַד לַחִפָּה הַקִּדְמִית.
יָדַעְתִּי שֶׁהוּא לֹא יִרְאֶה אוֹתִי מִשָׁם, וְעִם זֹאת נָקַטְתִּי אֶת כָּל אֶמְצָעִי-הַזְּהִירוּת; וְאָמְנָם הַחֲשָׁד שֶׁלִי נִתְאַמֵת.
הוּא הִתְרוֹמֵם עַל יָדָיו וּבִרְכָּיו; וְאַף-עַל-פִּי שֶׁהַזְחִילָה הִכְאִיבָה מְאֹד לְפִצְעוֹ –שָׁמַעְתִּי אוֹתוֹ פּוֹלֵט אֲנָקָה – בְּכָל-זֹאת הִצְלִיחַ לַחֲצוֹת אֶת הַסִּפּוּן בִּמְהִירוּת רַבָּה.
תּוֹךְ מַחֲצִית הַדַּקָה הִגִיעַ אֶל פֶּתָח-הַמַּיִם הִשְׂמָאלִי, הוֹשִׁיט יָדוֹ אֶל פְּקַעַת הַחֲבָלִים וְהוֹצִיא מִתַּחְתָּהּ סַכִּין אֲרֻכָּה, אוֹ מוּטָב לוֹמַר פִּגִיוֹן קָצָר, שֶׁלַהֲבוֹ מְגֹאָל בִּדָם.
הוּא נָעַץ בּוֹ אֶת עֵינָיו, נִסָה אֶת חֻדוֹ עַל אַמַת-יָדוֹ וּלְבַסוֹף הִסְתִּירוֹ בִּמְהִירוּת בַּכִּיס הַפְּנִימִי שֶׁל מְעִילוֹ וְחָזַר אֶל מְקוֹמוֹ הַקּוֹדֵם.
זֶה הָיָה כָּל שֶׁבִּקַשְׁתִּי לָדַעַת.
הַבַּרְנָשׁ מְסֻגָל לָנוּעַ; הוּא הָיָה עַתָּה חָמוּשׁ, וְאִם הִתְיַגַע כָּל-כָּךְ עַל-מְנָת לְהַגִיעַ אֶל הַסַּכִּין אֵין סָפֵק שֶׁהוּא זוֹמֵם לְהִפָּטֵר מִמֶנִי, מָה יַעֲשֶׂה אַחֵר-כָּךְ – אִם יְנַסֶה לִזְחֹל מִן הַמִּפְרָצוֹן הַצְּפוֹנִי עַד לַמַּחֲנֶה שֶׁבֵּין הַבִּצוֹת, אוֹ אִם יִירֶה בְּתוֹתָח כְּדֵי לְהַזְעִיק אֶת חֲבֵרָיו לְעֶזְרָה, זֹאת לֹא יָדַעְתִּי, כַּמּוּבָן.
עִם זֹאת, לֹא הָיָה סָפֵק בִּלִבִּי כִּי הוּא לֹא יְנַסֶה לְחַבֵּל בָּאֳנִיָּה.
שְׁנֵינוּ רָצִינוּ כִּי הִיא תָּגִיעַ בְּשָׁלוֹם אֶל הַחוֹף, כְּדֵי שֶׁבְּבוֹא הַזְּמַן תִּהְיֶה מְסֻגֶלֶת לְהַפְלִיג שׁוּב אֶל לֵב-יָם; וְעַל כֵּן הֶאֱמַנְתִּי כִּי לֹא יִגַע בִּי לְרָעָה עַד בּוֹאֵנוּ אֶל הַמִּפְרָצוֹן.
בְּעוֹד מַחֲשָׁבוֹת אֵלוּ מִתְרוֹצְצוֹת בְּמֹחִי, עָשׂוּ גַם רַגְלַי אֶת שֶׁלָהֶן.
חָמַקְתִּי אֶל הַתָּא, חָזַרְתִּי וְנָעַלְתִּי אֶת נְעָלַי, נָטַלְתִּי אֶחָד מִבַּקְבּוּקִי הַיַּיִן וְהוֹפַעְתִּי שׁוּב עַל הַסִּפּוּן.
הֶנְדְס שָׁכַב מַמָשׁ כְּפִי שֶׁהִשְׁאַרְתִּיו, מְצֻנָף כִּפְקַעַת, עֵינָיו עֲצוּמוֹת לְמֶחֱצָה, כְּאִלוּ אֵינָן יְכוֹלוֹת לְשֵׂאת אֶת הָאוֹר.
מִשֶׁהִגַעְתִּי הֵרִים אֶת רֹאשׁוֹ, נָטַל אֶת הַבַּקְבּוּק וְשָׁבַר אֶת צַוָארוֹ, כְּאָדָם הַבָּקִי וְרָגִיל בְּכָךְ, הִשְׁמִיעַ אֶת הַבְּרָכָה הַחֲבִיבָה עָלָיו –“שֶׁיִהְיֶה בְּמַזָל!” - וְהֶעֱרָה אֶל קִרְבּוֹ כַּמָּה לְגִימוֹת גַסוֹת.
רֶגַע קַל שָׁכַב בְּשֶׁקֶט וְאַחַר-כָּךְ גִלְגֵל לְעַצְמוֹ גָלִיל שֶׁל טַבַּק.
“תַּחְתֹךְ לִי חֲתִיכָה מִזֶה,” בִּקֵשׁ מִמֶנִי וְהוֹשִׁיט לִי אֶת הַטַּבַּק, “אֵין לִי פֹּה סַכִּין וְיֵשׁ לִי בְקֹשִׁי כֹּחַ לַעֲשׂוֹת אֶת זֶה בְּעַצְמִי, אָה, גִ’ים, גִ’ים, אֲנִי חוֹשֵׁב שֶׁהַסּוֹף שֶׁלִי מִתְקָרֵב.
תַּחְתֹּךְ לִי חֲתִיכָה, יֶלֶד, כִּי אוּלַי זֹאת תִּהְיֶה הַחֲתִיכָה הָאַחֲרוֹנָה שֶׁלִי.
אֲנִי חוֹזֵר עוֹד מְעַט הַבַּיְתָה, אֲנִי מַרְגִיש אֶת זֶה.”
“טוֹב,” אָמַרְתִּי, “אֶחְתֹּךְ לְךְ חֲתִיכַת טַבַּק.
אֲבָל אִלוּ אֲנִי הָיִיתִי מַרְגִישׁ כָּמוֹךְ, אֲדוֹנִי, הָיִיתִי יוֹשֵׁב לְהִתְפַּלֵל, כְּמוֹ בֶּן-אָדָם הָגוּן.”
“לָמָה?” שָׁאַל, “תַּגִיד לִי אַתָּה, לָמָה?”
“לָמָה?” הִצְטַעַקְתִּי, “כָּרֶגַע שָׁאַלְתָּ אוֹתִי עַל גוֹרָלָם שֶׁל הַמֵּתִים, בָּחַרְתָּ לִחְיוֹת חַיִים שֶׁל חֵטְא, דָם וְשֶׁקֶר.
לְרַגְלֶיךָ שׁוֹכֵב אָדָם שֶׁהָרַגְתָּ בְּמוֹ יָדֶיךָ, וְאַתָּה עוֹד שׁוֹאֵל אוֹתִי לָמָה! כְּדֵי שֶׁאֱלֹהִים יְרַחֵם עַל נִשְׁמָתְךָ, הִנֵה לָמָה!”
דִבַּרְתִּי בְּלַהַט, בְּעוֹד מַחֲשַׁבְתִּי נְתוּנָה לְפְגִיוֹן-הַדָּמִים הַנָּתוּן בְּכִיס מְעִילוֹ כְּדֵי לָשִׂים קֵץ לְחַיַי.
וְאִלוּ הוּא לָגַם שׁוּב לְגִימָה גַסָה מִבַּקְבּוּק הַיַּיִן וְדִבֵּר בִּנְעִימָה רְצִינִית עַד לְהַדְהִים:
“בְּמֶשֶׁךְ שְׁלשִׁים שָׁנָה הִפְלַגְתִּי בַּיָּם,” אָמַר, "רָאִיתִי טוֹב וְגַם רַע, הַצְלָחוֹת וְגַם בִּזְיוֹנוֹת, מֶזֶג-אֲוִיר נֶחְמָד וְגַם מְזֻפָּת.
לֹא פַּעַם הַמָּזוֹן הָלַךְ לָנוּ, סַכִּינִים הִתְעוֹפְפוּ בָּאֲוִיר, וּמָה לֹא.
וּמָה שֶׁאֲנִי רוֹצֶה לוֹמַר לְךָ הוּא, שֶׁאַף פַּעַם אַחַת לֹא רָאִיתִי שֶׁמַשֶׁהוּ טוֹב יִצְמַח מִטוֹבָה.
זֶה שֶׁמַרְבִּיץ רִאשׁוֹן הוּא הַגֶּבֶר שֶׁלִי.
וְהַסִּיסְמָה שֶׁלִי הִיא - הַמֵּתִים לֹא נוֹשְׁכִים, אָמֵן כֵּן יְהִי רָצוֹן.
וְעַכְשָׁו תִּשְׁמַע לִי, " הוֹסִיף, בְּשַׁנוֹתוֹ לְפֶתַע אֶת נְעִימַת קוֹלוֹ, “פִּטְפַּטְנוּ מַסְפִּיק, וּבֵינָתַיִם הַשֵּׁפֶל הִגִיעַ לְמַצָב מַתְאִים.
אַתָּה תְּבַצֵעַ אֶת הַהוֹרָאוֹת שֶׁלִי, קפְּטֶן הוֹקִינְס, וַאֲנַחְנוּ נָבִיא אֶת הָאֳנִיָּה יָשָׁר לַמָּקוֹם שֶׁלָהּ וְסוֹף פָּסוּק.”
נוֹתְרוּ לָנוּ עוֹד שְׁלשָׁה קִילוֹמֶטְרִים שֶׁל שִׁיוּט.
הַנִּווּט נַעֲשָׂה בְּצוּרָה מֻשְׁלֶמֶת, הַכְּנִיסָה אֶל הַמַּעֲגָן הַצְּפוֹנִי, שֶׁהָיְתָה צָרָה וּרְדוּדָה, נִמְשְׁכָה לְמַזָלֵנוּ מִמִזְרָח לְמַעֲרָב וְהַ“הִסְפָּנִיוֹלָה” עָבְרָה אוֹתָה מַעֲדַנוֹת.
אֲנִי מַאֲמִין שֶׁהָיִיתִי הַגָאי-מִשְׁנֶה יָעִיל וְדַיְקָן, וְאֵין סָפֵק בְּלִבִּי שְׁהֶנְדְס הָיָה נַוָט מְעֻלֶה; שֶׁכֵּן הַשַּׁטְנוּ אֶת הָאֳנְיָה בְּבִטְחָה וּלְפִי כָּל הַכְּלָלִים, כַּאֲשֶׁר הַחוֹפִים נִשְׁקָפִים מִיָמִין וּמִשְׂמֹאל, תַּאֲוָה לְעֵינַיִם.
לֹא עָבְרוּ דַקוֹת רַבּוֹת וְהַיַּבָּשָׁה סָגְרָה עָלֵינוּ מִכָּל עֶבֶר.
חוֹפָיו שֶׁל הַמִּפְרָצוֹן הַצְּפוֹנִי הָיוּ מְכֻסִים צִמְחִיָה צְפוּפָה, מַמָשׁ כְּחוֹפֵי הַמַּעֲגָן הַדְּרוֹמִי; אַךְ הַמִּשְׁטָח הָיָה צַר וְאָרֹךְ יוֹתֵר, בְּדוֹמֶה לִשִׁפְכוֹ שֶׁל נָהָר.
הַיְשֶׁר מוּלֵנוּ, בַּקָּצֶה הַדְּרוֹמִי, רָאִינוּ סְפִינָה טְרוּפָה, שֶׁעָמְדָה בִּשְׁלַבֵּי חֻרְבָּנָהּ הָאַחֲרוֹנִים.
הָיְתָה זוֹ תְּלַת-תָּרְנִית גְדוֹלָה, שֶׁמֶשֶׁךְ יָמִים רַבִּים נְתוּנָה הָיְתָה לַחֲסָדָיו שֶׁל מֶזֶג-הָאֲוִיר; קוּרִים אֲרֻכִּים שֶׁל עֶשֶׂב-יָם הִזְלִיפוּ מַיִם מֵעַל דָפְנוֹתֶיהָ וְשִׁיחֵי חוֹף הִכּוּ שָׁרָשִׁים עַל סִפּוּנָהּ וְעָמְדוּ עַתָּה בִּמְלֹא פְּרִיחָתָם.
הַמַּרְאֶה הִשְׁרָה עָלַי עֶצֶב, אַךְ הוּא הוֹכִיחַ לִי כִּי הַמַּעֲגָן רֵיק וּבָטוּחַ.
“תַּבִּיט לְשָׁם,” אָמַר לִי הֶנְדְס, “הִנֵה מָקוֹם נֶחְמָד לְהָבִיא אֵלָיו אֶת הָאֳנִיָּה.
הַחוֹף מְכֻסֶה חוֹל חָלָק, אֵין טִפָּה שֶׁל רוּחַ, עֵצִים סָבִיב סָבִיב, וְעַל הָאֳנִיָּה הַהִיא פּוֹרְחִים לָהֶם פְּרָחִים כְּמוֹ בְּגַן-עֵדֶן.”
וְאַחֲרֵי שְׁנָבִיא אֶת הָאֳנִיָּה לַחוֹף," בִּקַשְׁתִּי לָדַעַת, “אֵיךְ נוֹצִיא אוֹתָהּ מִשָׁם?” “פָּשׁוּט מְאֹד,” עָנָה, "אַתָּה מַעֲלֶה חֶבֶל אֶל הַחוֹף, הִנֵה שָׁמָה, מַקִיף יַחַד אִתּוֹ אֶת אַחַד הָאֳרָנִים הַגְּדוֹלִים הָהֵם, מֵבִיא אוֹתוֹ בַּחֲזָרָה, קוֹשֵׁר אוֹתוֹ מִסָבִיב לַמָּנוֹף וּמְחַכֶּה לְגֵאוּת.
הַיָּם יַתְחִיל לַעֲלוֹת – וְאָז כָּל הַמַּלָחִים יוֹשִׁיטוּ יָד, יִמְשְׁכוּ בַּחֶבֶל –וְהָאֲנִיָּה תָּזוּז חָלָק וְנֶחְמָד.
וְעַכְשָׁו, יֶלֶד, הִתְכּוֹנֵן – אֲנַחְנוּ קְרוֹבִים לַמָּקוֹם שֶׁלָנוּ, תּוֹשִׁיט יָד, תַּקְשִׁיב הֵיטֵב - טִפָּה יָמִינָה… כָּכָה! יָשָׁר… יָמִינָה… טִפָּה שְׂמֹאלָה… יָשָׁר… יָשָׁר! "כָּךְ הִשְׁמִיעַ הַהַגַאי אֶת פְּקֻדוֹתָיו, וַאֲנִי מִלֵאתִי אַחֲרֵיהֶן כִּמְעַט בְּלֹא נְשִׁימָה, עַד שֶׁלְבַסוֹף צָעַק פִּתְאֹם: "עַכְשָׁו, חֲמוּדִי – לְכִווּן הָרוּחַ! "
מָשַׁכְתִּי בַּהֶגֶה בְּכָל כֹּחִי – וְהַ“הֶסְפָּנִיוֹלָה” הִסְתּוֹבְבָה בִּמְהִירוּת וְהִזְנִיקָה אֶת חַרְטוֹמָה לְעֵבֶר הַחוֹף הַנָּמוּךְ.
הַהִתְלַהֲבוּת שֶׁתָּקְפָה אוֹתִי בְּבִצוּעַ תִּמְרוֹנִים אֵלֶה רוֹפְפָה אֶת זְהִירוּתִי הַמַּתְמֶדֶת מִפְּנֵי הַהַגַאי.
הָיִיתִי שָׁקוּעַ כָּל-כָּךְ בְּשִׁיוּטָה שֶׁל הָאֳנְיָה, עַד שֶׁשָׁכַחְתִּי כָּלִיל אֶת הַסַּכָּנָה שֶׁרִחֲפָה עַל רֹאשִׁי.
נִשְׁעַנְתִּי אֶל הַמַּעֲקֶה הַדְּרוֹמִי וְהִבַּטְתִּי בְּאַדְווֹת-הַגַּלִּים, הַמְּרַצְדוֹת מוּל לְחִי-הַחַרְטוֹם.
עוֹד רֶגַע, וְהָיִיתִי נוֹפֵל שָׁדוּד בְּלֹא שְׁאַסְפִּיק לְהֵאָבֵק עַל חַיַי; אֶלָא שֶׁלְפֶתַע תָּקַף אוֹתִי אִי-שֶׁקֶט מוּזָר וְהִפְנֵיתִי אֶת רֹאשִׁי לְאָחוֹר.
אוּלַי שָׁמַעְתִּי קוֹל חֲרִיקָה, אוֹ שֶׁמָא צָדָה עֵינִי אֶת צִלוֹ הַנָּע מֵאֲחוֹרַי, וְאֶפְשָׁר שֶׁהָיָה זֶה חוּשׁ נֶעְלָם; אַךְ בְּרֶגַע שֶׁהִבַּטְתִּי לְאָחוֹר רָאִיתִי אֶת הֶנְדְס פוֹסֵעַ לְעֶבְרִי וְהַפִּגְיוֹן בְּיַד-יְמִינוֹ.
בְּרֶגַע שֶׁעֵינֵינוּ נִפְגְשׁוּ פָּלַטְנוּ שְׁנֵינוּ צְעָקָה; אַךְ בְּעוֹד שֶׁאֲנִי הִשְׁמַעְתִּי זַעֲקַת אֵימִים פָּלַט הֶנְדְס שַׁאֲגַת זַעַם, וּבוֹ בָּרֶגַע הֵטִיל עַצְמוֹ לְעֻמָתִי.
מִהַרְתִּי לִסְטוֹת הַצִּדָה, לְעֶבֶר לְחִי-הַחַרְטוֹם, וּבִשְׁעַת מַעֲשֶׂה הִרְפֵּיתִי מִיָּדִית-הַהֶגֶה, שֶׁהוּטְלָה בִּתְנוּפָה קָדִימָה.
מַעֲשֶׂה זֶה הִצִיל אֶת חַיַי, שֶׁכֵּן הַיָּדִית חָבְטָה בְּכֹחַ בְּחָזֵהוּ שֶׁל הֶנְדְס וְהוּא נֶעְצַר לְרֶגַע קָפוּא בִּמְקוֹמוֹ.
לִפְנֵי שֶׁהִסְפִיק לְהִתְאוֹשֵׁשׁ, חָמַקְתִּי אֶל מִחוּץ לַפִּנָה, שֶׁבָּהּ זָמַם לִלְכֹּד אוֹתִי, כְּשֶׁהַסִּפּוּן כֻּלוֹ לְפָנַי.
עָצַרְתִּי לְיַד הַתֹּרֶן הָרָאשִׁי, הוֹצֵאתִי אֶקְדָח מִתּוֹךְ כִּיסִי, וּמִשֶׁרָאִיתִי כִּי הוּא מוֹסִיף לִדְלֹק אַחֲרֵי כִּוַנְתִּי אֶת הָאֶקְדָח לְמוּלוֹ וְלָחַצְתִּי עַל הַהֶדֶק.
הַנּוֹקֵר הִקִישׁ, אַךְ שׁוּם יְרִיָה לֹא נִפְלְטָה.
אֲבַק-הַשְּׂרֵפָה הָיָה סָפוּג מֵי יָם.
קִלַלְתִּי אֶת עַצְמִי עַל רַשְׁלָנוּת זוֹ; מַדוּעַ, בְּשֵׁם אֱלֹהִים, לֹא נִקִיתִי אֶת כְּלֵי נִשְׁקִי וְלֹא טָעַנְתִּי אוֹתָם מֵחָדָש? עַתָּה, בִּגְלַל מֶחְדָל זֶה, עָלוּל אֲנִי לִהְיוֹת כְּשֶׂה מוּבָל לַטֶּבַח.
שֶׁכֵּן, עַל אַף פְּצִיעָתוֹ, פָּסַע לְעֶבְרִי הֶנְדְס בִּמְהִירוּת מַבְעִיתָה, שְׂעָרוֹ הַמַּאֲפִיר מְכָסֶה אֶת פָּנָיו וּלְחָיָיו סְמוּקוֹת בְּרֹב זַעַם.
לֹא הָיְתָה לִי שְׁהוּת לְנַסוֹת אֶת אֶקְדָחִי הַשֵּׁנִי, וְגַם לֹא הָיָה טַעַם בְּכָךְ, שֶׁהֲרֵי אֵין סָפֵק שֶׁגַם הוּא יִהְיֶה חֲסַר-תּוֹעֶלֶת.
דָבָר אֶחָד יָדַעְתִּי, שֶאַל לִי סְתָם לָסֶגֶת מִפָּנָיו בְּלֹא תַּכְלִית, אַחֶרֶת יַשִׂיג אוֹתִי וְיִסְגֹר עָלַי בִּלְחִי הַחַרְטוֹם, כְּשֵׁם שֶׁסָגַר עָלַי רֶגַע לִפְנֵי כֵן בַּיַּרְכָתַיִם.
לֹא הָיָה סָפֵק בְּלִבִּי כִּי אִם אֶלָכֵד, תִּהְיֶה זוֹ מַלְכֹּדֶת-הַמָּוֶת שֶׁלִי.
הִצְמַדְתִּי אֶת כַּפּוֹת יָדִי אֶל הַתֹּרֶן הָרָאשִׁי וְהִמְתַּנְתִּי, כֻּלִי דָרוּךְ וּמָתוּחַ כִּקְפִיץ.
בִּרְאוֹתוֹ שֶׁאֲנִי מְנַסֶה לַחֲמֹק מִמֶנוּ, בָּלַם הֶנְדְס אֶת הִתְקַדְמוּתוֹ וְדַקָה אוֹ שְׁתַּיִם חָלְפוּ בְּתַחְבּוּלוֹת הַטְעָיָה שֶׁלוֹ וְשֶׁלִי.
הָיָה זֶה מֵעֵין מִשְׂחָק שֶׁשִׂחַקְתִּי לֹא פַּעַם בַּבַּיִת, עַל סַלְעֵי הַמִּפְרָצוֹן; אַךְ הַאֲמִינוּ לִי, שֶׁמֵעוֹלָם לֹא שִׂחַקְתִּי אוֹתוֹ בְּלֵב הוֹלֵם כָּל-כָּךְ כִּבְאוֹתוֹ רֶגַע נוֹרָא.
אֲבָל הָיָה זֶה מִשְׂחַק-יְלָדִים שֶׁהָיִיתִי בָּקִי בּוֹ, וְהָיִיתִי בָּטוּחַ שֶׁאוּכַל לְנַצֵחַ בּוֹ יַמַאי קָשִׁישׁ, הַפָּצוּעַ בִּירֵכוֹ.
וְאָמְנָם, אֹמֶץ-לִבִּי חָזַר לְהַרְקִיעַ שְׁחָקִים, וְכֵיוָן שֶׁיָּדַעְתִּי כִּי אוּכַל לְהַמְשִׁיךְ בְּמִשְׁחָק זֶה שָׁעָה אֲרֻכָּה, לֹא מִהַרְתִּי לְחַפֵּשׂ דֶרֶךְ לְנְסִיגָה… אַךְ בְּעוֹד אָנוּ מְשַׂחֲקִים אֶת מִשְׂחַק-הֶחָתוּל-וְהָעַכְבָּר, נִתְקַע לְפֶתַע חַרְטוֹם הַ“הִסְפָּנִיוֹלָה” בְּתוֹךְ חוֹלוֹת-הַחוֹף, וּמִיָד אַחַר-כָךְ נָטְתָה הָאֳנִיָּה עַל צִדָהּ הַשְּׂמָאלִי, עַד שֶׁרִצְפַּת הַסִּפּוּן הִשְׁתַּפְּעָה בְּזָוִית שֶׁל אַרְבָּעִים וְחָמֵשׁ מֵעֲלוֹת וּמֵי-יָם מְלֹא הֶחָבִית חָדְרוּ פְּנִימָה מִבַּעַד לְפִתְחֵי-הַמַּיִם וְנְקְווּ בִּשְׁלוּלִית גְדוֹלָה בְּמוֹרַד הַסִּפּוּן.
שְׁנֵינוּ מָעַדְנוּ וְהִשְׁתַּטַחְנוּ אַפַּיִם אַרְצָה, כְּשֶׁאָנוּ מַחֲלִיקִים כִּמְעַט יַחַד לְעֵבֶר פִּתְחֵי הַמָּיִם.
גוּפָתוֹ הַקְּפוּאָה שֶׁל אֲדֹם-הַמִּצְנֶפֶת הֶחֱלִיקָה אַחֲרֵינוּ.
קְרוֹבִים כָּל-כָּךְ הָיִינוּ זֶה לָזֶה, עַד שֶׁרֹאשִׁי פָּגַע בְּרַגְלוֹ שֶׁל הַהַגַאי בַּחֲבָטָה וַחֲרִיקַת שִׁנַיִם.
וּבְכָל- זֹאת מִהַרְתִּי לַעֲמֹד שׁוּב עַל רַגְלַי, בְּעוֹד הֶנְדְס עַצְמוֹ הִסְתַּבֵּךְ בַּגּוּפָה הַמֵּתָה.
אַךְ בְּשֶׁל נְטִיָתָהּ הַשִּׁפּוּעִית שֶׁל הָאֳנִיָּה אִי-אֶפְשָׁר הָיָה עוֹד לָרוּץ עַל הַסִּפּוּן, וְהָיָה עָלַי לְמַהֵר וְלִמְצֹא מְקוֹם מִפְלָט חָדָשׁ.
מָהִיר כַּחֵץ זִנַקְתִּי עַל סֻלַם-הַחֲבָלִים שֶׁל הַתֹּרֶן הַמְּאָסֵף, טִפַּסְתִּי בּוֹ בִּמְלֹא הַמְּהִרוּת וּקְפוּא-נְשִׁימָה עַד שְׁמָצָאתי עַצְמִי רָכוּב עַל קוֹרַת-הָעֵרֶב,
מְהִירוּת זוֹ הִצִילָה אֶת חַיַי, שֶׁכֵּן עוֹדֶנִי מִטֶפֵּס הִכָּה הִפִּגְיוֹן בַּתֹּרֶן וְנִנְעַץ בּוֹ מַחֲצִית הָרֶגֶל מִתַּחְתַּי; וְהַרְחֵק לְמַטָּה נִצַב יִשְׂרָאֵל הֶנְדְס, כְּשֶׁהוּא מַבִּיט בִּי פְּעוּר-פֶּה, כְּפֶסֶל שֶׁל הַפְתָּעָה וְתִסְכּוּל.
עַתָּה, מִשֶׁהָיָה לִי רֶגַע שֶׁל פְּנַאי, מִהַרְתִּי לְהַחֲלִיף אֶת הַכַּדוּרִים בְּאֶקְדָחִי; וּלְאַחַר שֶׁהָאֶחָד הָיָה מוּכָן לִירִיָה הֶחְלַטְתִּי לְהַכְפִּיל אֶת בִּטְחוֹנִי וְטָעַנְתִּי מֵחָדָשׁ גַם אֶת אֶקְדָחִי הַשֵּׁנִי.
עִסוּקִי זֶה הִכָּה בְּרַעַם אֶת יִשְׂרָאֵל הֶנְדְס; הוּא הִתְחִיל מֵבִין כִּי מַזָלוֹ בָּגַד בּוֹ גַם הַפַּעַם.
לְאַחַר רֶגַע שֶׁל הִסוּס הִתְחִיל גַם הוּא לַעֲלוֹת בְּסֻלַם-הַחֲבָלִים.
לְאַחַר שֶׁשָׁלַף אֶת הַפִּגְיוֹן מִן הַתֹּרֶן וְתָקַע אוֹתוֹ בֵּין שִׁנָיו, הוֹסִיף לְהַעֲפִּיל אַט-אַט לְעֶבְרִי.
טִפּוּסוֹ הַמְּיַגֵעַ הָיָה רָצוּף יְסוּרִים וַאֲנָקוֹת, שֶׁכֵּן הָיָה עָלָיו לִגְרֹר אַחֲרָיו אֶת רַגְלוֹ הַפְּצוּעָה.
עוֹד בְּטֶרֶם הִגִיעַ אֶל מַחֲצִית הַדֶּרֶךְ כְּבָר הָיוּ הָאֶקְדָחִים דְרוּכִים בְּיָדִי, אֶקְדָח בְּכָל כַּף-יָד,
“עוֹד צַעַד אֶחָד, אָדוֹן הֶנְדְס,” קָרָאתִי, בְּכַוְנִי לְעֻמָתוֹ אֶת הָאֶקְדָחִים, “וַאֲפַצְפֵּץ אֶת רֹאשְׁךָ בְּכַדוּרִים.
אַתָּה יוֹדֵעַ, אֲנָשִׁים מֵתִים לֹא נוֹשְׁכִים…” הוֹסַפְתִּי בְּמֵעֵין צְחוֹק קָצָר.
הוּא עָצַר מִיָד, וְיָכֹלְתִּי לְהַבְחִין כִּי הוּא מְנַסֶה בְּכָל כֹּחוֹ לִמְצֹא מוֹצָא-שֶׁל-כָּבוֹד מֵהַמַּצָב הַבִּישׁ שֶׁנִקְלַע אֵלָיו.
הַבָּעַת פָּנָיו הָיְתָה נְבוּכָה וְאוֹבֶדֶת עֵצוֹת כָּל-כָּךְ, עַד שֶׁלֹא הִתְאַפַּקְתִּי וּפָרַצְתִּי בִּצְחוֹק רָם.
לְבַסוֹף, לְאַחַר בְּלִיעוֹת אֲוִיר אֲחָדוֹת, הוֹצִיא אֶת הַפִּגְיוֹן מִבֵּין שִׁנָיו וְהִתְחִיל מְדַבֵּר.
“גִ’ים,” אָמַר, “אֲנִי חוֹשֵׁב שֶׁשְׁנֵינוּ נִדְפַקְנוּ, אַתָּה וַאֲנִי בְּיַחַד, וְשֶׁאֲנַחְנוּ צְרִיכִים לְהַגִיעַ לְהֶסְכֵּם.
יָכֹלְתִּי לִגְמֹר אִתְּךָ, אִלוּלֵא הַמַּצָב הַמְּזֻפָּת שֶׁלִי; אַךְ לֹא הָיָה לִי מַזָל.
קָשֶׁה מְאֹד מְאֹד לְיַמַאי זָקֵן כָּמוֹנִי לְסַדֵר נַעַר-מַלָחִים כָּמוֹךְ, גִ’ים.”
בָּלַעְתִּי כָּל מִלָּה וּמִלָּה שֶׁאָמַר וְהִרְגַשְׁתִּי עַצְמִי כָּל-יָכוֹל, כְּתַרְנְגוֹל עַל הַגַּג; וְאָז, בִּמְהִירוּת הַבָּזָק הוּנְפָה יָדוֹ פִּתְאֹם כְּלַפֵּי מַעְלָה, מַשֶׁהוּ פִּלַח אֶת הָאֲוִיר בִּשְׁרִיקָה, חַשְׁתִּי חֲבָטָה חַדָה וּמַכְאִיבָה, וּמִיָד אַחַר-כָּךְ נִצְמְדָה כְּתֵפִי אֶל הַתֹּרֶן.
בְּשֶׁל הַכְּאֵב הַנּוֹרָא וְהַהַפְתָּעָה הַמְּהַמֶּמֶת, אֵינִי יוֹדֵעַ עַתָּה אִם פָּעַלְתִּי בְּכֹחַ-הָרָצוֹן אוֹ מִתּוֹךְ דַחַף נִסְתָּר; אַךְ בְּאוֹתוֹ רֶגַע מַמָשׁ יָרְקוּ שְׁנֵי אֶקְדָחַי אֵשׁ וְנִשְׁמְטוּ מִכַּפּוֹת-יָדַי.
אַךְ לֹא רַק הֵם נָפְלוּ; יִשְׂרָאֵל הֶנְדְס הִשְׁמִיעַ זְעָקָה חֲנוּקָה, הִרְפָּה מִסֻלַם-הַחֲבָלִים וְצָנַח –רֹאשׁוֹ כְּלַפֵּי מַטָה – אֶל תּוֹךְ הַמַּיִם.
27.
“שְׁמִינִיוֹת! שְׁמִינִיוֹת!”
בְּשֶׁל תְּנוּחָתָהּ שֶׁל הָאֳנִיָּה נָטוּ הַתְּרָנִים בְּשִׁפּוּעַ מֵעַל פְּנֵי הַיָּם, וּמִמְקוֹם-יְשִׁיבָתִי עַל קוֹרַת-הָעֵרֶב לֹא רָאִיתִי מִתַּחְתַּי אֶלָא אֶת חֶלְקַת מֵימָיו שֶׁל הַמִּפְרָץ.
יִשְׂרָאֵל הֶנְדְס, שֶׁלֹא הִרְחִיק לַעֲלוֹת, נִמְצָא קָרוֹב יוֹתֵר אֶל הָאֲנִיָּה וְנָפַל עַל כֵּן לַיָּם בְּסָמוּךְ לְדֹפֶן הַסְּפִינָה.
לְרֶגַע הִתְרוֹמֵם אֶל פְּנֵי הַמַּיִם, מְכֻסֶה קֶצֶף וְדָם, וְאַחַר כָּךְ שָׁקַע לָנֶצַח.
לְאַחַר שֶׁנִּרְגְעוּ פְּנֵי הַמַּיִם יָכֹלְתִּי לִרְאוֹתוֹ שָׂרוּעַ עַל קַרְקָעִית-הַחוֹל הַבְּהִירָה, בְּצִלָהּ שֶׁל הָאֳנִיָּה.
צֶמֶד דָגִים חָלַף בִּמְהִירוּת עַל פְּנֵי הַגּוּפָה.
לְעִתִּים הוּא נִרְאָה מִבַּעַד לְמַיִם הָרוֹעֲדִים כְּאִלוּ נָע קִמְעָה, כִּמְנַסֶה לָקוּם; אַךְ יָדַעְתִּי כִּי הוּא חָסֵר עַתָּה רוּחַ-חַיִים, וְעָתִיד לְשַׁמֵשׁ מָזוֹן לְדָגִים בְּאוֹתוֹ מָקוֹם מַמָשׁ, שֶׁבּוֹ בִּקֵשׁ אֶת נַפְשִׁי.
אֲבָל עֲדַיִן הוֹסַפְתִּי לְהַרְגִישׁ עַצְמִי חַלָשׁ וְגַם נִפְחָד.
קִלוּחִים שֶׁל דָם חַם נִגְרוּ לְאֹרֶךְ גַבִּי וְחָזִי.
הַפִּגְיוֹן שְׁנָעַץ אֶת כְּתֵפִי אֶל הַתֹּרֶן לָהַט כְּבַרְזֶל מְלֻבָּן, אַךְ לֹא רַק הַכְּאֵב מִלֵא אֶת לִבִּי אֵימָה; אֲנִי סָבוּר שֶׁהָיִיתִי מְסֻגָל לָשֵׂאת אֶת כְּאֵב הַדְּקִירָה; אַךְ אֵימָה מִלְאָה אֶת לִבִּי, פֶּן אֶפֹּל לְפֶתַע מִמְקוֹם-מוֹשָׁבִי זֶה וְאֶצְנַח מָטַה, אֶל תּוֹךְ מֵי הַיָּם הַיְּרֻקִּים, לְצַד גוּפָתוֹ שֶׁל הֶנְדְס.
כַּפּוֹת יָדִי נִלְפְתוּ אֶל הַתֹּרֶן בְּכֹחַ רַב כָּל-כָּךְ, עַד שֶׁצִפָּרְנִי הִתְחִילוּ כּוֹאֲבוֹת; עָצַמְתִּי אֶת עֵינַי, כְּאִלוּ בִּקַשְׁתִּי לָנוּס מִן הַסַּכָּנָה.
אַךְ אַט-אַט הִתְחַלְתִּי מִתְאוֹשֵׁשׁ וְשׁוֹקֵל בְּהִגָיוֹן אֶת מַצָבִי.
הַמַּחֲשָׁבָה הָרִאשׁוֹנָה שֶׁעָלְתָה בְּמֹחִי הָיְתָה – לִשְׁלֹף אֶת הַפִּגְיוֹן מִמְקוֹם נְעִיצָתוֹ.
אֶפְשָׁר שֶׁהוּא נִנְעַץ בְּכֹחַ רַב מִדַי, אוֹ אוּלַי נִסִיתִי לִמְשֹׁךְ אוֹתוֹ בְּרִפְיוֹן, אַךְ נִכְשַׁלְתִּי בִּנְסְיוֹנִי זֶה וְכָל גוּפִי נִתְקַף בְּרַעַד נוֹרָא.
וְהִנֵה – מַה מוּזָר – רַעַד זֶה הוּא שֶׁעָשָׂה בִּמְקוֹמִי אֶת הַמְּלָאכָה.
בְּעֶצֶם, הַהַגַאי כִּמְעַט שֶׁהֶחֱטִיא אֶת מַטְרָתוֹ וְהַפִּגְיוֹן לֹא נִנְעַץ אֶלָא בְּבָדָל-שֶׁל עוֹר, וּבְשֶׁל הָרַעַד הָעַז נִקְרַע הָעוֹר וְנִתֵּק עַצְמוֹ מִן הַלַּהַב.
זֶרֶם הַדָּם גָבַר עַתָּה, אַךְ אֲנִי הָיִיתִי שׁוּב אָדוֹן לְעַצְמִי, כַּאֲשֶׁר רַק חֻלְצָתִי וּמְעִילִי הוֹסִיפוּ לִהְיוֹת דְבוּקִים אֶל הַתֹּרֶן.
נִתַּקְתִּי עַצְמִי בְּמְשִׁיכָה חֲזָקָה, וּלְלֹא שְׁהִיָה נוֹסֶפֶת מִהַרְתִּי לָרֶדֶת בְּסֻלַם-הַחֲבָלִים אֶל הַסִּפּוּן, שׁוּם דָבָר שֶׁבָּעוֹלָם לֹא יָנִיא אוֹתִי לְטַפֵּס שׁוּב בְּמַעֲלֵה סֻלַם-חֲבָלִים זֶה, שֶׁיִשְׂרָאֵל הֶנְדְס נָפַל מִמֶנוּ לַיָּם.
עַתָּה, מִשֶׁהָיִיתִי לְמַטָּה, נִפְנֵיתִי קֹדֶם כֹּל לְטַפֵּל בְּפִצְעִי.
הוּא הוֹסִיף לִשְתֹּת דָם וְגַם כָּאַב עַד מְאֹד.
אַךְ הַחֲתָךְ לֹא הָיָה עָמֹק וְגַם לֹא מְסֻכָּן, וּלְאַחַר שֶׁחָבַשְׁתִּי אוֹתוֹ הוּא לֹא הֵצִיק לִי עוֹד, מִשֶׁהֵנַעְתִּי אֶת זְרוֹעִי.
אַחַר-כָּךְ הִבַּטְתִּי עַל סְבִיבוֹתַי, הָאֳנִיָּה כֻּלָהּ עָמְדָה עַתָּה לִרְשׁוּתִי, וַאֲנִי הֶחְלַטְתִּי לְסַלֵק מֵעַל סִפּוּנָהּ אֶת נוֹסְעָהּ הָאַחֲרוֹן, הֲלֹא הוּא אוֹבְּרַיֶן הַמֵּת.
הוּא הוֹסִיף לִשְׁכַּב שָׂרוּעַ, צָמוּד אֶל הַמַּעֲקֶה וְנִרְאָה כְּמִין בֻּבָּה גְדוֹלָה וּמַבְעִיתָה.
אַךְ הַחֲוָיוֹת הַנּוֹרָאוֹת שֶׁעָבְרוּ עָלַי בְּיוֹם זֶה מָחוּ מִקִרְבִּי כָּל פַּחַד מִפְּנֵי הַמֵּת; הֵרַמְתִּי אוֹתוֹ בְּמָתְנָיו, כְּאִלוּ הָיָה שַׁק מָלֵא דֹחַן, וּבִתְנוּפָה מְאֻמֶצֶת הֵטַלְתִּי אוֹתוֹ אֶל מִחוּץ לַסִּפּוּן.
הוּא צָנַח לַמַּיִם בְּרַעַשׁ, הַמִּצְנֶפֶת הָאֲדֻמָה חָזְרָה וְעָלְתָה מַעֲלָה וְהוֹסִיפָה לָצוּף עַל פְּנֵי הַמַּיִם.
לְאַחַר שֶׁהַמַּיִם נִרְגְעוּ יָכֹלְתִּי לִרְאוֹת אוֹתוֹ וְאֶת יִשְׂרָאֵל הֶנְדְס שׁוֹכְבִים אִישׁ לְצַד רֵעֵהוּ – בָּבוּאוֹת שְׁנֵיהֶם רוֹטְטוֹת עִם תְּנוּעַת הַמַּיִם.
רֹאשׁוֹ הַקֵּרֵחַ שֶׁל אוֹבְּרַיֶן נִשְׁעָן אֶל בִּרְכָּיו שֶׁל הָאִישׁ שֶׁקִפֵּד אֶת חַיָיו, בְּעוֹד הַדָּגִים חוֹלְפִים בִּמְהִירוּת אָנֶה וָאָנָה מֵעַל שְׁנֵיהֶם.
נִמְצֵאתִי עַתָּה לְבַדִי עַל סִפּוּן הַ“הִסְפַּנִיוֹלָה”.
הַשֵּׁפֶל הִגִיעַ זֶה עַתָּה לְסִיוּמוֹ.
הַשֶּׁמֶשׁ נָטְתָה לִשְׁקֹעַ וְצִלְלֵיהֶם הָאֲרֻכִּים שֶׁל אָרְנֵי הַחוֹף הִתְחִילוּ נוֹפְלִים עַל פְּנֵי הַמַּעֲגָן.
רוּחַ-הָעֶרֶב נֵעוֹרָה לְחַיִים, וְאַף-עַל-פִּי שֶׁתְּנוּעָתָהּ נֶחְסְמָה עַל-יְדֵי הַגִּבְעָה כְּפוּלַת-הַפְּסָגוֹת שֶׁבְּמִזְרָח, הִיא בְּכָל-זֹאת פָּרְטָה עַל מֵיתְרֵי הַמִּפְרָשִׁים וְהֵנִיעָה אָנֶה וָאָנָה אֶת בַּדֵיהֶם הָרְפוּיִים.
בְּרֶגַע זֶה הִתְחַלְתִּי מַבְחִין בְּסַכָּנָה שֶׁהָאֳנִיָּה הָיְתָה נְתוּנָה בָּהּ.
שִׁחְרַרְתִּי בִּמְהִירוּת אֶת מִפְרְשֵׂי הֶחָלוּץ, אַךְ הַמִּפְרָשׂ הָרָאשִׁי הָיָה עִנְיָן קָשֶׁה הַרְבֵּה יוֹתֵר.
בְּשֶׁל נְטִיָתָהּ שֶׁל הָאֳנִיָּה הוּטַל הַמָּנוֹר אֶל מֵעֵבֶר לַסִּפּוּן וְחֵלֶק נִכָּר שֶׁל הַמִּפְרָשׂ נִמְצָא עַתָּה מִתַּחַת לַמַּיִם.
הִבְחַנְתִּי בַּסַּכָּנָה שֶׁבְּדָבָר, אַךְ הַמֵּיתָרִים הָיוּ מְתוּחִים כָּל-כָּךְ, עַד כִּי חָשַׁשְׁתִּי לְהִתְעַסֵק בָּהֶם.
לְבַסוֹף הוֹצֵאתִי אֶת אוֹלָרִי וְחָתַכְתִּי אֶת חַבְלֵי הַהֲנָפָה.
בִּן-רֶגַע נִשְׁמַט רֹאשׁ-הַמִּפְרָש, וּרְצוּעוֹת נִרְחָבוֹת שֶׁל בַּד-קַנָבוֹס הִתְחִילוּ צָפוֹת עַל פְּנֵי הַמַּיִם.
עִם זֹאת, עֲדַיִן לֹא הִצְלַחְתִּי בְּשׁוּם פָּנִים לְהוֹרִיד אֶת חֶבֶל הַמִּפְרָשׂ, וּבְסוֹפוֹ שֶׁל דָבָר וִתַּרְתִּי עַל מַאֲמַצַי; מִכָּאן וְאֵילָךְ, אָמַרְתִּי לְעַצְמִי, יִהְיֶה עַל הַ“הִסְפָּנְיוֹלָה” לִבְטֹחַ בְּמַזָלָהּ, מַמָשׁ כָּמוֹנִי.
בֵּינְתַיִם הִתְכַּסָה הַמַּעֲגָן כֻּלוֹ בְּצִלְלֵי עֶרֶב.
קַרְנֵי הַשֶּׁמֶש הָאַחֲרוֹנוֹת הִסְתַּנְנוּ מִבֵּין הָעֵצִים, נָפְלוּ עַל אַדֶרֶת-הַפְּרָחִים שֶׁעָטְפָה אֶת הַסְּפִינָה הַטְּרוּפָה וְנָצְצוּ כְּיַהֲלוֹמִים.
צִנָה פָּשְׁטָה בָּאֲוִיר, הַגֵּאוּת פָּתְחָה בִּנְסִיגְתָהּ וְהָאֲנִיָּה הִתְחִילָה נִשְׁעֶנֶת יוֹתֵר וְיוֹתֵר עַל קוֹרוֹתֶיהָ.
נִשְׁעַנְתִּי אֶל הַמַּעֲקֶה וְהִשְׁקַפְתִּי עַל סְבִיבוֹתַי.
מֵי הַחוֹף הָיוּ עַתָּה רְדוּדִים לְמַדַי.
תָּפַסְתִּי בִּשְׁתֵּי יָדִי אֶת כֶּבֶל-הָעֹגֶן הֶחָתוּךְ, גָלַשְׁתִּי בּוֹ מַטָה וְצָנַחְתִּי קַלוֹת לַיָּם.
הַמַּיִם הִגִיעוּ עַד לְמָתְנַי.
הַחוֹל הָיָה מוּצָק וּמְכֻסֶה פַּסִים מְסֻלְסָלִים, שֶׁהָאֲדָווֹת הִטְבִּיעוּ בּוֹ, וַאֲנִי פָּסַעְתִּי אֶל הַחוֹף בְּרוּחַ מְרוֹמֶמֶת, בְּהוֹתִירִי מֵאֲחוֹרַי אֶת הַ“הִסְפַּנְיוֹלָה” מוּטֶלֶת עַל צִדָהּ, כְּשֶׁמִפְרָשָׂהּ הָרָאשִׁי צָף עַל פְּנֵי הַמַּיִם.
בְּאוֹתוֹ רֶגַע שָׁקְעָה הַשֶּׁמֶשׁ וְרוּחַ-הָעֶרֶב הִשְׁמִיעָה שְׁרִיקָתָהּ מִבֵּין עֲצֵי הָאֹרֶן הַגְּבוֹהִים, הַנָּעִים בִּתְפִלַת עַרְבִית.
יָצָאתִי לְבַסוֹף מִן הַיָּם - בְּיָדַיִם רֵיקוֹת, אַךְ בִּרְכוּשׁ גָדוֹל.
סְפִינָתֵנוּ הָיְתָה מְטֹהֶרֶת מִשׁוֹדְדִים, מְצַפָּה לַאֲנָשִׁינוּ כִּי יָבוֹאוּ לַהֲשִׁיטָה אֶל לֶב-יָם.
הִתְאַוֵיתִי לָשׁוּב בִּמְלֹא מְהִירוּת אֶל הָמִבְצָר וּלְבַשֵׂר בְּרֹב גַאֲוָה אֶת דְבָר נִצְחוֹנִי.
אֶפְשָׁר וְיוֹקִיעוּנִי עַל בְּרִיחָתִי הַנִּמְהֶרֶת, אַךְ הַהִשְׁתַּלְטוּת עַל הַ“הִסְפַּנְיוֹלָה” תִּהְיֶה תְּשׁוּבָה נִצַחַת לַהַאֲשָׁמָה וְקִוִיתִי מְאֹד שֶׁאֲפִלוּ קַפִּיטַן סְמוֹלֶט יוֹדֶה, כִּי לֹא בִּטַלְתִּי אֶת זְמַנִי לָרִיק.
בְּמַחֲשָׁבוֹת מְרוֹמָמוֹת אֵלֶה הִתְחַלְתִּי צוֹעֵד לְעֵבֶר הַבִּקְתָּה, לִפְגשׁ אֶת יְדִידַי.
זָכַרְתִּי, כִּי הַנַּחַל הַמִּזְרָחִי בְּיוֹתֵר, הַנִּשְׁפָּךְ אֶל הַמַּעֲגָן, זוֹרֵם מִן הַגִּבְעָה כְּפוּלַת-הַפְּסָגוֹת שֶׁמִּשְׂמֹאל, וּפָנִיתִי לְאוֹתוֹ כִּווּן כְּדֵי לַחֲצוֹת אֶת הַנַּחַל בִּמְקוֹמוֹ הַצַּר.
הַחֹרֶשׁ הָיָה בְּמָקוֹם זֶה דָלִיל לְמַדַי, וּבְלֶכְתִּי בֵּין הָעֵצִים הַנְּמוּכִים הִגַעְתִּי בִּמְהֵרָה אֶל פִּנַת הַגִּבְעָה; פָּנִיתִי דָרוֹמָה וּלְאחַר דַקוֹת אֲחָדוֹת חָצִיתִי אֶת קַו הַמַּיִם.
לְאַחַר שֶׁעָבַרְתִּי אֶת הַמָּקוֹם שֶׁבּוֹ פָּגַשְׁתִּי אֶת בֶּן גַן, שׁוֹכֵן הָאִי, הִתְחַלְתִּי מַגְבִּיר אֶת זְהִירוּתִי.
פָּסְעְתִּי בְּשֶׁקֶט, כְּשֶׁעֵינַי בּוֹלְשׁוֹת וְסוֹקְרוֹת אֶת הַסְּבִיבָה.
הָאֲפֵלָה הָלְכָה וְנִתְעַבְּתָה, וּבְעוֹדֶנִי פּוֹסֵעַ הִבְחַנְתִּי לְפֶתַע בְּנֹגַהּ-אֵשׁ הַמְּהַבְהֵב לְעֻמַת הַשָּׁמַיִם, מִתּוֹךְ מַכְתֵּשׁ אֲשֶׁר בֵּין שְׁתֵּי פִּסְגוֹת-הַגִּבְעָה, שִׁעַרְתִּי כִּי בֶּן גַן מְבַשֵׁל שָׁם אֶת אֲרוּחָתוֹ עַל מְדוּרָה גְדוֹלָה, וְתָמַהְתִּי עַל שֶׁהוּא נוֹהֵג בְּחֹסֶר-זְהִירוּת שֶׁכָּזֶה.
שֶׁכֵּן, אִם אֲנִי יָכֹלְתִּי לִרְאוֹת זֹאת מִמְקוֹמִי, אֵין סָפֵק שֶׁגַם סִילְבֶר וַאֲנָשָׁיו יְגַלוּ אֶת הָאֵשׁ מִן הַמַּחֲנֶה שֶׁלָהֶם אֲשֶׁר בֵּין הַבִּצוֹת.
הַלַּיְלָה הָלַךְ וְהֶאֱפִיל בִּמְהִירוּת, וַאֲנִי הִגְבַּרְתִּי אֶת זְהִירוּתִי בְּדַרְכִּי אֶל הַבִּקְתָּה.
הַגִּבְעָה כְּפוּלַת-הַפְּסָגוֹת שֶׁמֵאֲחוֹרַי וְגִבְעַת-הַמִּשְׁקֶפֶת שֶׁמִּימִינִי הָלְכוּ וְנֶעֶלְמוּ בְּתוֹךְ הַחֲשֵׁכָה.
הַכּוֹכָבִים הָיוּ מְעַטִים וְחִוְרִים; וַאֲנִי הִמְשַׁכְתִּי אֶת דַרְכִּי, תְּחִלָה בֵּין שִׁיחִים נְמוּכִים וְאַחַר-כָּךְ בֵּין תְּלוּלִיוֹת שֶׁל חוֹל.
לְפֶתַע נָפַל זֹהַר כָּסוּף עַל סְבִיבוֹתַי.
הֵרַמְתִּי אֶת עֵינַי אֶל הָרָקִיעַ וְגִלִיתִי אֶת נָגְהוֹ הַחִוֵר שֶׁל הַיָּרֵחַ מֵאִיר אֶת פִּסְגָתָהּ שֶׁל גִבְעַת-הַמִּשְׁקֶפֶת.
כַּעֲבֹר רֶגַע הִבְחַנְתִּי בַּכַּדוּר הַכָּסוּף, הַמְּטַפֵּס בֵּין עַנְפֵי הָעֵצִים הַנְּמוּכִים וְיָדַעְתִּי כִּי הַיָּרֵחַ עָלָה בַּמִּזְרָח.
עַתָּה הֵחַשְׁתִּי אֶת צְעָדַי, כְּדֵי לַעֲבֹר מַהֵר כְּכָל הָאֶפְשָׁר אֶת שְׁאֵרִית הַדֶּרֶךְ שֶׁנוֹתְרָה עַד שֶׁטַח הַמְּצוּדָה.
עִתִּים הָלָכְתִּי, עִתִּים רַצְתִּי, כְּשֶׁאֲנִי קָרֵב קְצַר-רוּחַ אֶל חוֹמַת-הָעֵץ.
מִשֶׁהִגַעְתִּי אֶל הַחֹרֶשׁ הַמִּשְׂתָּרֵעַ מוּל הַחוֹמָה זָכַרְתִּי כִּי עָלַי לְהַגְבִּיר אֶת זְהִירוּתִי וְהֵאַטְתִּי אֶת צְעָדַי.
הֲרֵי לֹא רָצִיתִי לְסַיֵם אֶת הַהַרְפַּתְקָה שֶׁלִי בְּקַבָּלַת כַּדוּר מֵרוֹבֵיהֶם שֶׁל יְדִידַי הַנְּצוּרִים.
הַיָּרֵחַ טִפֵּס מַעְלָה מַעְלָה וְאוֹרוֹ הִתְחִיל נוֹפֵל עַל הַשְּׁטָחִים הַפְּתוּחִים שֶׁבֵּין הָעֵצִים.
לְפֶתַע הִבְחַנְתִּי בְּאוֹר בַּעַל צֶבַע שׁוֹנֶה, הַמְּהַבְהֵב מוּלִי בֵּינוֹת לָעֵצִים; אוֹר אָדֹם וְלוֹהֵט, בּוֹהֵק וּמִתְעַמְעֵם, כְּאִלוּ עָלָה מִגֶחָלֶיהָ שֶׁל מְדוּרָה אֲפוּפָה עָשָׁן.
עַל אַף מַאֲמַצַי, לֹא יָכֹלְתִּי לְהַעֲלוֹת בְּדַעְתִּי מַה יָכוֹל אוֹר זֶה לִהְיוֹת.
לְבַסוֹף הִגַּעְתִּי אֶל קַו הַגְּבוּל שֶׁבֵּין הַחֹרֶשׁ וְהַשֶּׁטַח הַפָּתוּחַ שֶׁלִפְנֵי הַחוֹמָה.
הַשָּׂדֶה הָיָה מוּצָף אוֹר-יָרֵחַ, אַךְ הַבִּקְתָּה עַצְמָהּ הָיְתָה שְׁרוּיָה בַּאֲפֵלָה סְמִיכָה, הַמְּנֻמֶרֶת בְּפַסִים אֲרֻכִּים שֶׁל נֹגַהּ כָּסוּף.
מֵאֲחוֹרֵי הַבִּקְתָּה בָּעֲרָה מְדוּרָה עֲנָקִית, שֶׁאוֹרָהּ הָאַדְמוֹנִי הִוָה נִגוּד צוֹרֵם לַחִוָרוֹן הָרַךְ שֶׁל אוֹר-הַיָּרֵחַ.
שׁוּם קוֹל אוֹ בַּת-קוֹל לֹא הִגִיעוּ לֹאזְנַי, מִלְבַד אִוְשַׁת הָרוּחַ וְנַהַם הַיָּם הָרָחוֹק.
עָצַרְתִּי בִּמְקוֹמִי, כְּשֶׁלִבִּי מָלֹא תְּמִיהָה רַבָּה וְאוּלַי גַם פַּחַד קַל.
מֵעוֹלָם לֹא נָהַגְנוּ לְהַעֲלוֹת מְדוּרוֹת גְדוֹלוֹת; אַדְרַבָּא, הַקְּבַרְנִיט צִוָה עָלֵינוּ לִנְהֹג קַמְצָנוּת בַּעֲצֵי הַסָּקָה.
הִתְחַלְתִּי חוֹשֵׁשׁ כִּי מַשֶׁהוּ רַע הִתְרַחֵשׁ כָּאן בְּעֵת הֵעֶדְרִי.
פָּסַעְתִּי חֶרֶשׁ לְעֵבֶר צִדָהּ הַמִּזְרָחִי שֶׁל הַחוֹמָה, כְּשֶׁאֲנִי מִשְׁתַּדֵל לְהִמָצֵא כָּל הָעֵת בַּצֵּל; וּבְמָקוֹם נָאוֹת, שֶׁבּוֹ הָיְתָה הָאֲפֵלָה סְמִיכָה בְּיוֹתֵר, טִפַּסְתִּי וְעָבַרְתִּי אֶל הָעֵבֶר הַשֵּׁנִי.
עַתָּה, בְּמַטָרָה לְהַכְפִּיל וּלְשַׁלֵשׁ אֶת הַזְּהִירוּת, זָחַלְתִּי עַל יָדַי וְרַגְלַי לְעֵבֶר הַבִּקְתָּה.
מִשֶׁקָרַבְתִּי אֶל הַדֶּלֶת הִגִיעַ לֹאזְנֵי קוֹל שֶׁעוֹרֵר בִּי שִׂמְחָה עַזָה.
לֹא הָיָה זֶה קוֹל נָעִים בְּיוֹתֵר, וְלֹא פַּעַם הוּא עוֹרֵר בִּי תַּרְעֹמֶת וְקֻבְלָנָה, אַךְ בְּאוֹתוֹ לַיְלָה הוּא נִשְׁמַע בְּאָזְנַי כַּנִּגּוּן הֶעָרֵב בַּתֵּבֵל: הָיָה זֶה קוֹל נַחֲרָתָם הָרָם שֶׁל יְדִידַי בְּעֵת שְׁנָתָם הַשְּׁלֵוָה.
שׁוּם קוֹל שֶׁבָּעוֹלָם – גַם לֹא קְרִיאָתוֹ שֶׁל הַצּוֹפֶה בְּלֵב-יָם “הַכֹּל בְּסֵדֶר” – לֹא הֵבִיא שִׂמְחָה שְׁלֵוָה יוֹתֵר לְלִבִּי.
וְעִם זֹאת, לֹא הָיָה סָפֵק בְּלִבִּי: הֵם הִפְגִינוּ זִלְזוּל מְשַׁוֵעַ בִּכְלָלִי הַזְּהִירוּת.
שׁוּם שׁוֹמֵר לֹא נִצַב בְּעֶמְדָתוֹ.
אִלוּ סִילְבֶר וּבַחוּרָיו הָיוּ זוֹחֲלִים עַתָּה לְעֶבְרָם, שׁוּם נֶפֶשׁ חַיָה לֹא הָיְתָה נוֹתֶרֶת בַּחַיִים עַד עֲלוֹת הַשַּׁחַר.
הִנֵה מַה קוֹרֶה, אָמַרְתִּי בְּלִבִּי, כַּאֲשֶׁר הַקַּפִּיטַן פָּצוּעַ; וְשׁוּב נִתְקַפְתִּי מוּסַר-כְּלָיוֹת עַל שֶׁנִמְהַרְתִּי לְהוֹתִיר מֵאֲחוֹרַי אֲנָשִׁים מְעַטִים כָּל-כָּךְ מוּל פְּנֵי הַסַּכָּנָה.
בֵּין כֹּה וָכֹה הִגַעְתִּי אֶל הַדֶּלֶת וְקַמְתִּי עַל רַגְלַי.
הַחֶדֶר הָיָה שָׁרוּי בַּאֲפֵלָה מֻחְלֶטֶת, וְעֵינַי לֹא יָכְלוּ לִרְאוֹת דָבָר מִן הַמָּצוּי וְהַמִּתְרַחֵשׁ בִּפְנִים.
הָאֲנָשִׁים הַנָּמִים הוֹסִיפוּ לְהַשְׁמִיעַ אֶת נַחֲרָתָם, וּבְתוֹךְ קוֹלוֹת אֵלֶה הִבְחַנְתִּי גַם בְּרַחַשׁ נוֹסָף – מֵעֵין נִפְנוּף וְנִקוּר, שֶׁלֹא יָדַעְתִּי מַה טִיבָם.
פָּשַׁטְתִּי אֶת זְרוֹעוֹתַי קָדִימָה וְנִכְנַסְתִּי לְתוֹךְ הַבִּקְתָּה.
עַתָּה אֶשְׁכַּב בִּמְקוֹמִי הַקָּבוּעַ (כָּךְ חָשַׁבְתִּי וְחִיַכְתִּי לְעַצְמִי) וְעִם בֹּקֶר אֶסְקֹר בַּהֲנָאָה אֶת מַרְאֵה פְּנֵיהֶם מִשֶׁיִמְצָאוּנִי פִּתְאֹם בָּרִיא וְשָׁלֵם עַל מִשְׁכָּבִי…
לְפֶתַע נִתְקְלָה רַגְלִי בְּמַשֶׁהוּ.
הָיְתָה זוֹ רַגְלוֹ שֶׁל אָדָם יָשֵׁן, שֶׁהִתְהַפֵּךְ עַל מִשְׁכָּבוֹ בְּמִלְמוּל רָדוּם, וְאָז – בְּפִתְאֹמִיוּת מְהַמֶּמֶת – פִּלַח קוֹל צַוְחָנִי אֶת הָאֲפֵלָה הַסְּמִיכָה: “שְׁמִינִיוֹת! שְׁמִינִיוֹת! שְׁמִינִיוֹת! שְׁמִינִיוֹת! שְׁמִינִיוֹת!” וְכֵן הָלְאָה וְהָלְאָה, לְלֹא הֲפוּגָה וּלְלֹא שִׁנוּי, כְּקוֹל חֲרִיקָתָן שֶׁל אַבְנֵי רֵחַיִם.
הַתֻּכִּי הַיָּרֹק שֶׁל סִילְבֶר, קַפִּיטַן פְלִינְט! אָכֵן, הָיָה זֶה הוּא, שֶׁנִפְנֵף בִּכְנָפָיו וְנִקֵר בָּאֲפֵלָה.
הָיָה זֶה הוּא – שׁוֹמֵר נֶאֱמָן יוֹתֵר מִזָקִיף בָּשָׂר וָדָם – שֶׁבִּשֵׂר אֶת בּוֹאִי בְּפִזְמוֹנוֹ הַחוֹזֵר וְהַחַדְגוֹנִי.
לֹא נוֹתַר לִי גַם רֶגַע כְּדֵי לְהִתְאוֹשֵׁשׁ.
קוֹלוֹ הַצַּוְחָנִי שֶׁל הַתֻּכִּי עוֹרֵר אֶת כָּל הַיְּשֵׁנִים וְהִקְפִיצָם עַל רַגְלֵיהֶם, וְקוֹלוֹ הָרוֹעֵם שֶׁל סִילְבֶר הִדְהֵד, בְּלִווּי גִדוּף אַלִים:
“מִי זֶה שָׁם, לַעֲזָאזֵל?”
פָּנִיתִי לֹאחוֹר כְּדֵי לָנוּס עַל נַפְשִׁי, אַךְ נִתְקַלְתִּי בְּאָדָם שֶׁנִסָה לָקוּם מִמִשְׁכָּבוֹ וְנָפַלְתִּי לִזְרוֹעוֹתָיו הַפְּרוּשׂוֹת שֶׁל אָדָם שֵׁנִי, שֶׁסָגַר עָלַי וְלָפַת אוֹתִי בְּכָל כֹּחַ.
“תָּבִיא אוֹר, דִיק,” אָמַר סִילְבֶר, לְאַחַר שֶׁלְכִידָתִי הֻשְׁלְמָה.
אַחַד הָאֲנָשִׁים יָצָא אֶת הַבִּקְתָּה וּלְאַחַר רֶגַע חָזַר וְנִכְנַס, עָנָף בּוֹעֵר בְּיָדוֹ.
28.
בְּמַחֲנֵה הָאוֹיֵב
הַלֶּהָבוֹת הָאֲדֻמוֹת שֶׁל הֶעָנָף הַבּוֹעֵר, שֶׁהֵאִירוּ אֶת חֲלָלָהּ שֶׁל הַבִּקְתָּה, גִלוּ לִי אֶת הַדָּבָר הַנּוֹרָא בְּיוֹתֵר שֶיָכֹלְתִּי לְהַעֲלוֹת בְּדַעְתִּי: שׁוֹדְדֵי-הַיָּם הָיוּ עַתָּה אֲדוֹנֶיהָ שֶׁל הַבִּקְתָּה, עַל כָּל צִיוּדָהּ! חָבִית הַיי"שׁ, שַקֵי הַלֶּחֶם וְגוּשֵׁי הַבָּשָׂר - כֻּלָם נִמְצְאוּ בִּמְקוֹמָם כְּמִקֹדֶם; אַךְ מַה שֶׁהֶחֱרִיד אוֹתִי בְּיוֹתֵר – כָּל שָׁבוּי לֹא נִרְאָה בַּחֶדֶר.
אֵין זֹאת, אֶלָא שֶׁכָּל יְדִידַי נָפְלוּ בַּקְּרָב, וְלִבִּי הִתְיַסֵר נוֹרָאוֹת עַל שֶׁלֹא נָפַלְתִּי יַחַד אִתָּם.
שִׁשָׁה פִּירָטִים בִּלְבַד נִמְצְאוּ בַּחֶדֶר; כָּל הַשְּׁאָר נֶהֶרְגוּ בִּידֵי הַקְּבַרְנִיט וַאֲנָשָׁיו.
חֲמִשָׁה מֵהֶם עָמְדוּ עַל רַגְלֵיהֶם, סְמוּקִים וּנְפוּחִים, לְאַחַר שֶׁהֵקִיצוּ לְפֶתַע מִתַּרְדְמַת הַשִּׁכּוֹרִים שֶׁלָהֶם.
הַשִּׁשִׁי נִשְׁעַן עַל מַרְפְּקוֹ, פָּנָיו חִוְרִים כְּסִיד וְרֹאשׁוֹ הֶעָטוּף בְּתַחְבּשֶׁת מְגֹאֶלֶת בְּדָם גִלָה כִּי זֶה עַתָּה נִפְצַע וְנֶחְבַּשׁ.
זָכַרְתִּי אֶת הַשּׁוֹדֵד שֶׁנוֹרָה בְּעֵת הַהַתְקָפָה הַגְּדוֹלָה וְנִמְלַט בַּחֲזָרָה אֶל הַיַּעַר, וְתָהִיתִי בְּלִבִּי אִם אֵין זֶה אוֹתוֹ אָדָם.
הַתֻּכִּי יָשַׁב עַל כְּתֵפוֹ שֶׁל ג’וֹן סִילְבֶר וְקִנַח בְּמַקוֹרוֹ אֶת נוֹצוֹתָיו.
הַטַּבָּח עַצְמוֹ נִרְאָה בְּעֵינַי עַתָּה חִוֵר יוֹתֵר וְגַם חֲמוּר-סֵבֶר יוֹתֵר מִשֶׁרָגִיל הָיִיתִי לִרְאוֹתוֹ.
הוּא הוֹסִיף לִלְבֹּשׁ אֶת חֲלִיפַת-הַשְּׂרָד הַמְּפֹאֶרֶת שֶׁלָבַשׁ בְּעֵת שְׁלִיחוּתוֹ, אַךְ הִיא לֹא הָיְתָה רְאוּיָה עוֹד לַתֹּאַר לְבוּשׁ-שְׂרָד, בִּהְיוֹתָהּ מֻכְתֶּמֶת כֻּלָהּ בְּבֹץ וּקְרוּעָה עַל-יְדֵי קוֹצֵי הַיַּעַר וּבַרְקָנָיו.
“הֵי,” קָרָא אֵלַי, “הִנֵה גִ’ים הוֹקִינְס, שֶׁכָּכָה יִהְיֶה לִי טוֹב.
קָפַצְתָּ לְבִקוּר, מָה? יֹפִי, בָּרוּךְ הַבָּא.
אֲנִי אוֹהֵב בִּקוּרִים שֶׁל יְדִידוּת.”
וּבְדַבְּרוֹ הִתְיַשֵׁב עַל חָבִית יי"שׁ וְהִתְחִיל מְמַלֵא אֶת מִקְטַרְתּוֹ.
"תֵּן לִי אֵשׁ, דִיק, " אָמַר; וּלְאַחַר שֶׁהִצִית אֶת הַמִּקְטֶרֶת הִמְשִׁיךְ לְדַבֵּר: “בְּסֵדֶר, בָּחוּר, תְּקַע אֶת הֶעָנָף הַזֶּה בַּעֲרֵמַת הָעֵצִים.
וְאַתֶּם, רַבּוֹתַי, יְכוֹלִים לְהִתְפַּזֵר.
מַה פִּתְאֹם אַתֶּם עוֹמְדִים דֹם לִכְבוֹד אָדוֹן הוֹקִינְס? הוּא יִסְלַח לָכֶם, תִּסְמְכוּ עָלַי.
אָז מָה, גִ’ים,” פָּנָה אֵלַי וְיָנַק מִן הַמִּקְטֶרֶת, “הִנֵה אַתָּה כָּאן.
אֵיזוֹ הַפְתָּעָה נֶחְמָדָה בִּשְׁבִיל ג’וֹן הַזָּקֵן וְהַמִּסְכֵּן.
מִן הָרֶגַע הָרִאשׁוֹן שֶׁרָאִיתִי אוֹתְךָ תָּפַסְתִּי שֶׁאַתָּה בָּחוּר עִם שֵׂכֶל; אֲבָל הַבִּקוּר הַזֶּה פָּשׁוּט מְבַלְבֵּל אוֹתִי, לַעֲזָאזֵל.”
לֹא הֵגַבְתִּי גַם בְּמִלָּה אַחַת עַל קַבָּלַת-הַפָּנִים הַזֹּאת, כְּפִי שֶׁאַתֶּם מְתָאֲרִים לְעַצְמְכֶם.
הֵם הֶעֱמִידוּ אוֹתִי עִם גַבִּי אֶל הַקִּיר, וַאֲנִי עָמַדְתִּי שָׁם, עֵינַי נְעוּצוֹת בְּפָנָיו שֶׁל סִילְבֶר, אַמִיץ לְמַדַי כְּלַפֵּי חוּץ, אֲנִי מְקַוֶה, אַךְ בְּלֵב אֲכוּל יֵאוּשׁ.
סִילְבֶר מָצַץ פַּעַם וּפַעֲמַיִם מִמִקְטַרְתּוֹ בְּשַׁלְוָה רַבָּה וְאַחַר-כָּךְ הוֹסִיף לְדַבֵּר.
“וְעַכְשָׁו תַּבִּיט הֵנָה, גִ’ים, אַחֲרֵי שֶׁהִתְנַדַבְתָּ לָבוֹא הֵנָה,” אָמַר, “אֲנִי אֲגַלֶה לְךָ מַשֶׁהוּ מֵהַמַּחֲשָׁבוֹת שֶׁלִי.
אֲנִי תָּמִיד חִבַּבְתִּי אוֹתְךָ, כִּי הָיִיתָ בָּחוּר לָעִנְיָן, וְהִזְכַּרְתָּ לִי אוֹתִי עַצְמִי כְּשֶׁהָיִיתִי צָעִיר וְיָפֶה.
תָּמִיד רָצִיתִי כִּי תִּהְיֶה אֶחָד מִשֶׁלָנוּ, שֶׁתְּקַבֵּל מַה שֶׁמַגִיעַ לְךָ וְתָמוּת בְּתוֹר גֶ’נְטֶלְמֶן.
וְהִנֵה – תִּרְאוּ תִּרְאוּ – הִגַעְתָּ אֵלֵינוּ.
קֶפְּטְן סְמוֹלֶט הוּא יַמַאי אָלֶ”ף אָלֶ“ף, כְּמוֹ שֶׁאָמַרְתִּי תָּמִיד, רַק יוֹתֵר מִדַי קַפְּדָן בְּעַנְיְנֵי מִשְׁמַעַת.
‘תַּפְקִיד זֶה תַּפְקִיד’, כָּכָה הוּא אוֹמֵר תָּמִיד, וּבְצֶדֶק גָמוּר.
אֲבָל אַתָּה יוֹתֵר טוֹב שֶׁתִּתְרַחֵק מֵהַקֶּפְּטֵן.
וְהַדּוֹקְטוֹר בְּעַצְמוֹ גַם הוּא לֹא מֵת עָלֶיךָ; ‘פִּרְחָח כְּפוּי טוֹבָה’, זֶה מַה שֶׁהוּא קוֹרֵא לְךָ.
וְהַמַּסְקָנָה שֶׁל כָּל הַסִּפּוּר הָאָרֹךְ הַזֶּה הִיא בְּקִצוּר: אַתָּה לֹא יָכוֹל לַחֲזֹר עַכְשָׁו לַחֲבוּרָה שֶׁלְּךָ, כִּי הֵם לֹא יִרְצוּ לְקַבֵּל אוֹתְךָ.
וְאִם לֹא תִּרְצֶה לְאַרְגֵן קְבוּצָה שְׁלִישִׁית, שֶׁכָּל הַחֲבֵרִים שֶׁלָהּ יִהְיוּ אַתָּה וְאַתָּה וְרַק אַתָּה – אָז לֹא תִּהְיֶה לְךְ בְּרֵרָה אֶלָא לְהִצְטָרֵף לְקֶפְּטְן סִילְבֶר.”
עַד כָּאן הַכֹּל בְּסֵדֶר, אָמַרְתִּי בְּלִבִּי, יְדִידַי חַיִים עֲדַיִן; וְאַף-עַל-פִּי שֶׁהֶאֱמַנְתִּי לְסִילְבֶר, כִּי הַקְּבַרְנִיט וַחֲבֵרָיו רוֹגְזִים עָלַי בְּשֶׁל עֲרִיקָתִי, הַדְּבָרִים שֶׁשָׁמַעְתִּי מִפִּיו הֵבִיאוּ לִי יוֹתֵר הֲקָלָה מֵאֲשֶׁר אַכְזָבָה.
"אֲנִי לֹא אֹמַר עַכְשָׁו כְּלוּם עַל זֶה שֶׁאַתָּה בַּיָּדַיִם שֶׁלָנוּ, " הִמְשִׁיךְ סִילְבֶר, “אֲפִלוּ שֶׁאַתָּה כָּאן, בַּחוּג שֶׁלָנוּ, אַתָּה יָכוֹל לִסְמֹךְ עָלַי.
כִּי אֲנִי בְּעַד דִיוּן וְהֶסְכֵּם, נוֹרָא בְּעַד; מֵעוֹלָם לֹא רָאִיתִי שֶׁיָצָא מַשֶׁהוּ טוֹב מֵאִיוּמִים.
אִם הַהַצָּעָה שֶׁלִי תִּמְצָא חֵן בְּעֵינֶיךָ – אָז יֹפִי, תִּצְטָרֵף אֵלֵינוּ.
אֲבָל אִם לֹא, גִ’ים, אַתָּה חָפְשִׁי בְּהֶחְלֵט לְהַגִיד לֹא, חָפְשִׁי וַאֲפִלוּ מֻזְמָן, חָבֵר.
וְתַרְאֶה לִי עוֹד יַמַאי עָלוּב שֶׁיְדַבֵּר אֵלֶיךְ בְּצוּרָה יוֹתֵר הוֹגֶנֶת, לַעֲזָאזֵל!”
“אַתָּה מְחַכֶּה לִתְשׁוּבָה?” שָׁאַלְתִּי בְּקוֹל רוֹעֵד.
שֶׁכֵּן, בִּנְעִימָתוֹ שֶׁל הַנְּאוּם הַלַּגְלְגָנִי הַזֶּה קָלַטְתִּי אֶת לַחַשׁ-הַמָּוֶת הַמְּאַיֵם עָלַי, וְלִבִּי פָּעַם בְּקִרְבִּי בְּרֹב אֵימָה.
“שְׁמַע, יֶלֶד,” אָמַר סִילְבֶר, “אַף אֶחָד לֹא לוֹחֵץ עָלֶיךָ.
לְאַט לְאַט.
אַף אֶחָד לֹא יָאִיץ בְּךָ, חָבֵר.
הַזְּמַן עוֹשֶׂה אֶצְלֵנוּ חַיִים מִשֻׁגָעִים, עוֹד תִּרְאֶה.”
“טוֹב,” אָמַרְתִּי, וְאֹמֶץ-הַלֵּב הִתְחִיל חוֹזֵר אֵלַי, “אִם מֻתָּר לִי לִבְחֹר, אֲנִי חוֹשֵׁב שֶׁיֵשׁ לִי הַזְּכוּת לָדַעַת מַה קָרָה, וְלָמָה אַתֶּם נִמְצָאִים עַכְשָׁו כָּאן, וְאֵיפֹה כָּל יְדִידַי.”
“מַה-קָרַץ?” חִקָה אַחַד הַשּׁוֹדְדִים אֶת קוֹלִי בִּצְחוֹק צָרוּד, “הוּא צָרִיךְ מַזָל גָדוֹל בִּשְׁבִיל לָדַעַת אֶת זֶה.”
“אַתָּה שָׁם, אוּלַי תְּצַחְצֵחַ אֶת הַלַּקְקָן שֶׁלְּךָ לִפְנֵי שֶׁאַתָּה מְדַבֵּר, חָבֵר?!” הֵרִים סִילְבֶר קוֹל צְעָקָה פְּרָאִי לְעֵבֶר הַדּוֹבֵר.
וְאַחַר-כָּךְ חָזַר וּפָנָה אֵלִי בִּנְעִימָתוֹ הַלְּבָבִית הַקּוֹדֶמֶת.
“אֶתְמוֹל בְּאַשְׁמֹרֶת הַבֹּקֶר, מַר הוֹקִינְס,” אָמַר, “הוֹפִיעַ פִתְאֹם דוֹקְטוֹר לִיבְסִי עִם דֶגֶל שֶׁל שָׁלוֹם, וְאָמַר לִי כָּכָה: 'קֶפְּטְן סִילְבֶר, כָּכָה אָמַר, ‘סִדְרוּ אוֹתְךָ.
הָאֳנִיָּה נֶעֶלְמָה’.
טוֹב.
אוּלַי תַּחְשֹׁב שֶׁהֵרַמְנוּ כּוֹסִית, אוֹ הִתְפַּלַלְנוּ לְעֶזְרָה? לֹא הָיִיתִי אוֹמֵר כָּכָה.
הֵצַצְנוּ אֶל הַיָּם – וּלְכָל הַשֵּׁדִים! – הָאֲנִיָּה בֶּאֱמֶת נֶעֶלְמָה.
בַּחַיִים שֶׁלִי לֹא רָאִיתִי חֲבוּרָה שֶׁל פַּרְצוּפִים יוֹתֵר מְטֻמְטָמִים, תַּאֲמִין לִי, ‘טוֹב’, אָמַר הַדּוֹקְטוֹר, ‘בּוֹא נַעֲשֶׂה עֶסֶק’.
עָשִׂינוּ אֶת הָעֶסֶק, הוּא וַאֲנִי, וְהִנֵּה אֲנַחְנוּ כָּאן –צִיוּד, מַשְׁקֶה, בִּקְתָּה, עֵצִים לְהַסָּקָה, שֶׁהוֹאַלְתָּ לֶאֱסֹף בִּשְׁבִילֵנוּ עִם הַחֲבֵרִים שֶׁלְּךָ; בְּקִצוּר וּלְתִפְאֶרֶת הַמְּלִיצָה - סְפִינָה שְׁלֵמָה וּמֻשְׁלֶמֶת, מֵהַתַּחְתִּית עַד רֹאשׁ הַתֹּרֶן, וּמַה שֶׁנוֹגֵעַ לַחֲבֵרִים שֶׁלְּךָ, הֵם הִסְתַּלְקוּ מִפֹּה, לֹא יוֹדֵעַ לְאַן.”
הוּא הוֹסִיף לִינֹק בְּשַׁלְוָה מִן הַמִּקְטֶרֶת שֶׁלוֹ.
“וּכְדַאי שֶׁתּוֹצִיא מֵהָרֹאשׁ שֶׁלְּךָ שֶׁגַם אַתָּה כָּלוּל בַּהֶסְכֵּם הַזֶּה,” הִמְשִׁיךְ סִילְבֶר, “הִנֵה הַמִּלִים הָאַחֲרוֹנוֹת שֶׁנֶאֱמְרוּ בַּשִּׂיחָה: ‘מַה מִסְפַּר הָעוֹזְבִים?’ שָׁאַלְתִּי, וְהוּא עָנָה: ‘אַרְבָּעָה, אֶחָד פָּצוּעַ.
וַאֲשֶׁר לַנַּעַר, אֵינֶנִי יוֹדֵעַ אֵיפֹה הוּא, שֶׁיֵלֵךְ לַאֲבַדוֹן’, כָּכָה אָמַר, ‘גוֹרָלוֹ אֵינוֹ מְעַנְיֵן אוֹתָנוּ עוֹד.
הוּא נִמְאַס עָלֵינוּ’, אֵלֶה בְּדִיוּק הָיוּ הַמִּלִים שֶׁלוֹ, שֶׁכָּכָה יִהְיֶה לִי טוֹב.”
“זֶה הַכֹּל?” שָׁאַלְתִּי.
“וּבְכֵן, זֶה כָּל מַה שֶׁהָיָה לִי לְסַפֵּר לְךָ, גִ’ים.” הֵשִׁיב סִילְבֶר.
“וְעַכְשָׁו עָלַי לִבְחֹר?”
“עַכְשָׁו עָלֶיךָ לִבְחֹר, שֶׁכָּכָה יִהְיֶה לָנוּ טוֹב.” אָמַר סִילְבֶר.
“טוֹב,” אָמַרְתִּי, “אֲנִי לֹא כָּל כָּךְ טִפֵּשׁ כְּמוֹ שְׁנִדְמֶה לָכֶם אוּלַי, וַאֲנִי יוֹדֵעַ יָפֶה מְאֹד מַה לְחַפֵּשׂ וְאֵיפֹה.
וְלֹא אִכְפַּת לִי אִם בַּסּוֹף תַּחְלִיטוּ לִגְמֹר אִתִּי.
רָאִיתִי יוֹתֵר מִדַי אֲנָשִׁים מֵתִים מֵאָז הַפְּגִישָׁה הָרִאשׁוֹנָה שֶׁלִי אִתְּכֶם.
אֲבָל יֵשׁ לִי כַּמָּה דְבָרִים לוֹמַר לָכֶם,” הִמְשַׁכְתִּי בְּקוֹל נִרְגָשׁ יוֹתֵר וְיוֹתֵר, וְזֶהוּ הַדָּבָר הָרִאשׁוֹן: אַתֶּם כֻּלְכֶם תְּקוּעִים עָמֹק בַּבֹּץ.
הָאֳנִיָּה הָלְכָה, הָאוֹצָר הָלַךְ, הָאֲנָשִׁים שֶׁלָכֶם הָלְכוּ.
כָּל הַתָּכְנִית שֶׁלָכֶם הָלְכָה לַאֲבֵדוֹן.
וְאִם אַתֶּם רוֹצִים לָדַעַת מִי גָרַם לָזֶה, הִנֵה אֲגַלֶה לָכֶם – אֲנִי! אֲנִי הָיִיתִי בְּתוֹךְ חָבִית-הַתַּפּוּחִים בְּאוֹתוֹ לַיְלָה שֶׁגִלִינוּ אֶת הַיַּבָּשָׁה, וַאֲנִי שָׁמַעְתִּי אוֹתְךָ, ג’וֹן, וְאוֹתְךָ, דִיק ג’וֹנְסוֹן, וְאֶת הֶנְדְס, הַשּׁוֹכֵב עַכְשָׁו עַל קָרְקָעִית הַיָּם, וְסִפַּרְתִּי הַכֹּל לַקַּפִּיטָן וְלִטְרִילוֹנֵי.
וַאֲנִי הָיִיתִי גַם זֶה שֶׁחָתַךְ אֶת כֶּבֶל-הָעֹגֶן שֶׁל הָאֳנִיָּה, וְהָרַג אֶת הָאֲנָשִׁים שֶׁהָיוּ עָלֶיהָ, וַאֲנִי הָיִיתִי גַם זֶה שֶׁהֵבִיא אוֹתָהּ לְמָקוֹם כָּזֶה, שֶׁלְעוֹלָם לֹא תּוּכְלוּ לִמְצֹא אוֹתָהּ.
גַם לֹא אֶחָד מִכֶּם.
אֲנִי יָכוֹל עַכְשָׁו לִצְחֹק עֲלֵיכֶם, כִּי הַמַּזָל הָיָה לְצִדִי מִן הַהַתְחָלָה, וַאֲנִי לֹא פּוֹחֵד מִכֶּם יוֹתֵר מִשֶׁאֲנִי מְפַחֵד מִזְבוּב.
תַּהַרְגוּ אוֹתִי, אִם מִתְחַשֵׁק לָכֶם, אֲבָל עוֹד דָבָר אֶחָד רְצוֹנִי לוֹמַר לָכֶם, וּבָזֶה אֶגְמֹר.
אִם תַּשְׁאִירוּ אוֹתִי בַּחַיִים, אֶעֱשֶׂה הַכֹּל כְּדֵי לְהַצִּיּל אֶתְכֶם מֵעַמוּד-הַתְּלִיָה; וְעַכְשָׁו תַּחְלִיטוּ אַתֶּם: הַאִם תִּרְצוּ לַהֲרֹג עוֹד חַף מִפֶּשַׁע אֶחָד, בְּלִי שֶׁתִּצְמַח לָכֶם כָּל תּוֹעֶלֶת מִכָּךְ אוֹ לְהַשְׁאִיר אוֹתִי בַּחַיִים, כְּדֵי שֶׁאָעִיד לְטוֹבַתְכֶם בַּמִּשְׁפָּט, אַחֲרֵי שֶׁנַחֲזֹר הַבַּיְתָה."
כָּאן הִשְׁתַּתַּקְתִּי, פָּשׁוּט, מִפְּנֵי שֶׁהָיִיתִי חֲסַר-נְשִׁימָה.
אִישׁ מֵהֶם לֹא זָז, לְמַרְבֵּה הַפְתָּעָתִי, אֶלָא כֻּלָם יָשְׁבוּ בִּמְקוֹמוֹתֵיהֶם וְנָעֲצוּ בִּי עֵינִי עֵגֶל.
וּבְעוֹד הֵם מַבִּיטִים בִּי בִּשְׁתִיקָה הוֹסַפְתִּי וְאָמַרְתִּי:
“וְעַכְשָׁו, אָדוֹן סִילְבֶר, אֲנִי חוֹשֵׁב שֶׁאַתָּה הָאָדָם הֶהָגוּן בְּיוֹתֵר בַּבִּקְתָּה הַזֹּאת; אִם הָעִנְיָנִים יִתְנַהֲלוּ בְּאֹפֶן גָרוּעַ, אוֹדֶה לְךָ אִם תִּדְאַג לְהוֹדִיעַ לַדּוֹקְטוֹר כָּל מַה שֶׁעָשִׂיתִי אֶתְמוֹל וְהַיּוֹם.”
“אֶקַח זֹאת לִתְשוּמַת לִבִּי,” אָמַר סִילְבֶר בִּנְעִימָה מוּזָרָה כָּל-כָּךְ, שֶׁלֹא הִצְלַחְתִּי לִקְבֹּעַ אִם הוּא צָחַק לְבַקָשָׁתִי אוֹ אָהַד אֶת אֹמֶץ לִבִּי.
“אֲנִי רוֹצֶה לְהוֹסִיף עוֹד מַשֶׁהוּ,” צָעַק מוֹרְגַן הַקָּשִׁיש – אוֹתוֹ מַלָח אַדְמוֹנִי, שֶׁרָאִיתִי בַּפַּעַם הָרִאשׁוֹנָה בַּמִּסְבָּאָה שֶׁל סִילְבֶר לְיַד רְצִיפֵי בְּרִיסְטוֹל, "הוּא מַכִּיר אֶת כֶּלֶב-כּוּשִׁי! "
“יָפֶה מְאֹד,” הִסְכִּים טַבַּח-הַיָּם, “וַאֲנִי רוֹצֶה לְהַרְבִּיץ עוֹד מַשֶׁהוּ, לַעֲזָאזֵל.
זֶהוּ גַם הַבָּחוּר שֶׁסָחַב אֶת הַמַּפָּה מִבִּילִי בּוֹנְס.
הִנֵה עַכְשָׁו אֲנַחְנוּ יוֹדְעִים בְּדִיוּק מִי זֶה גִ’ים הוֹקִינְס.”
“יוֹדְעִים וְגַם גוֹמְרִים, לַעֲזָאזֵל!” קָרָא מוֹרְגַן הַקָּשִׁישׁ, שָׁלַף אֶת סַכִּינוֹ וְקָפַץ עַל רַגְלָיו בִּזְרִיזוּת, כְּאִלוּ הָיָה בָּחוּר בֶּן עֶשְׂרִים.
“חֲזֹר לַמָּקוֹם שֶׁלְּךָ!” צָעַק סִילְבֶר, “מִי אַתָּה בִּכְלָל, תּוֹם מוֹרְגַן? אוּלַי נִדְמֶה לְךָ בְּטָעוּת שֶׁאַתָּה פֹּה הַקֶּפְּטֵן, אוּלַי? אִם כָּכָה אַתָּה חוֹשֵׁב, לַעֲזָאזֵל, תֵּכֶף אֲלַמֵד אוֹתְךָ מִי אַתָּה! וְאַחֲרֵי שֶׁאֶגְמֹר לְלַמֵד אוֹתְךָ, שְׁמַע לִי, תֵּלֵךְ אֶצְלִי לַמָּקוֹם שֶׁהַרְבֵּה יַמָאִים הֲגוּנִים הָלְכוּ אֵלָיו לְפָנֶיךָ בִּשְׁלֹשִׁים הַשָּׁנִים הָאַחֲרוֹנוֹת – עָמֹק עָמֹק לַיָּם, לִהְיוֹת מַאֲכָל לַדָּגִים.
עוֹד לֹא הָיָה בֶּן-אָדָם אֶחָד שֶׁהֵעֵז לְהִתְחַצֵף אֵלַי וְזָכָה לִרְאוֹת אֶת יוֹם הַמָּחָר, תּוֹם מוֹרְגַן.
כְּדַאי לִךְ לִזְכֹּר אֶת זֶה, תּוֹם מוֹרְגֵן.”
מוֹרְגַן נִרְתַּע לְאָחוֹר, אַךְ מִלְמוּל שֶׁל רִטוּן עָבַר בֵּין הָאֲנָשִׁים הָאֲחֵרִים.
“תּוֹם צוֹדֵק.” אָמַר אֶחָד.
"מַסְפִּיק רָכְבוּ עָלַי עַל הַסִּפּוּן, " הוֹסִיף אַחֵר, “אַתָּה יָכוֹל לַהֲרֹג אוֹתִי, ג’וֹן סִילְבֶר, אֲבָל אֲנִי לֹא מוּכָן שֶׁתִּרְכַּב עָלַי.”
“מַה זֶה, רַבּוֹתַי? מִישֶׁהוּ חוֹשֵׁב לְהַתְחִיל אִתִּי עַכְשָׁו?” שָׁאַג סִילְבֶר, בְּרָכְנוֹ קָדִימָה מִמְקוֹם יְשִׁיבָתוֹ עַל הֶחָבִית, וְהַמִּקְטֶרֶת הַדּוֹלֶקֶת בְּיָדוֹ הַיְּמָנִית, “תַּגִידוּ בְּגָלוּי אֶל מָה אַתֶּם חוֹתְרִים.
אַתֶּם לֹא כָּל כָּךְ מְטֻמְטָמִים, אֲנִי מְקַוֶה.
זֶה שֶׁרוֹצֶה יְקַבֵּל אֶת זֶה.
אֲנִי בִּלִיתִי שְׁלֹשִים שָׁנָה בַּיָּם, וְעַכְשָו מֵעֵז אֵיזֶה מַמְזֵר עָלוּב שֶׁל חַבְתַּן-רוּם לָשִׂים לִי רֶגֶל? אַתֶּם מַכִּירִים אֶת הַחֻקִים; אַתֶּם חוֹשְׁבִים אֶת עַצְמְכֶם גֶ’נְטֶלְמֶנִים בַּעֲלֵי-מַזָל, מָה? יֹפִי, אֲנִי מוּכָן.
זֶה מִבֵּינֵיכֶם שֶׁמֵעֵז – שֶׁיִשְׁלֹף פִּגְיוֹן, וְעוֹד לִפְנֵי שֶׁהַמִּקְטֶרֶת הַזֹּאת תִּתְרוֹקֵן אֲגַלֶה לָכֶם מַה צֶבַע הַקְּרָבַיִם שֶׁלוֹ.”
אִישׁ מֵהֶם לֹא זָז; אִישׁ לֹא הֵעֵז לְדַבֵּר.
“כָּאֵלֶה מִינֵי אֲנָשִׁים אַתֶּם, מָה?” הִפְטִיר סִילְבֶר, בְּהַחֲזִירוֹ אֶת הַמִּקְטֶרֶת אֶל פִּיו, “יֹפִי, אַתֶּם חֲבוּרָה נֶחְמָדָה בִּשְׁבִיל לְהַבִּיט בָּהּ, אַךְ לֹא שָׁוָה אֲסִימוֹן בְּמִלְחָמָה.
זֶה לֹא.
וְאַל תִּשְׁכְּחוּ, רַבּוֹתַי: אֲנִי הַקַּפִּיטַן שֶׁלָכֶם עַל-פִּי הַצְבָּעָה.
וַאֲנִי הַקַּפִּיטַן שֶׁלָכֶם, כִּי אֲנִי הָאִישׁ הֲכִי מֻכְשָׁר בַּמָּקוֹם הַזֶּה.
אַתֶּם לֹא מְסֻגָלִים לְהִלָחֵם כְּמוֹ גְבָרִים וּפִּירָטִים, אָז לְכָל הַשֵּׁדִים וְהָרוּחוֹת, אַתֶּם תִּשְׁמְעוּ בְּקוֹלִי, וְתִסְמְכוּ עָלַי שֶׁכָּכָה יִהְיֶה.
הַיֶּלֶד הַזֶּה מוֹצֵא חֵן בְּעֵינַי; בַּחַיִים שֶׁלִי לֹא רָאִיתִי יֶלֶד יוֹתֵר מֻצְלָח מִמֶנוּ.
הוּא יוֹתֵר גֶבֶר מִכָּל אֶחָד אַחֵר בַּבִּקְתָּה הַזֹּאת.
אָז מַה שֶׁרָצִיתִי לְהַגִיד לָכֶם הוּא זֶה: שֶׁרַק יָעֵז מִישֶׁהוּ מִכֶּם לְהָרִים עָלָיו יָד – זֶה מַה שֶׁרָצִיתִי לְהַגִיד, וְתַכְנִיסוּ אֶת זֶה עָמֹק עָמֹק לַגֻּלְגֹלֶת שֶׁלָכֶם, לַעֲזָאזֵל!”
שְׁתִיקָה אֲרְכָּה הִשְׂתָּרְרָה בַּחֲלַל הַבִּקְתָּה.
עָמַדְתִּי זָקוּף סָמוּךְ לַקִּיר, לִבִּי מוֹסִיף לַהֲלֹם כְּפַטִישׁ, אַךְ קֶרֶן שֶׁל תִּקְוָה הִתְחִילָה לִזְרֹחַ בְּלִבִּי.
סִילְבֶר נִשְׁעַן אָחוֹרָה, לְעֻמַת הַקִּיר, יָדָיו שְׁלוּבוֹת, מִקְטַרְתּוֹ נְעוּצָה בְּזָוִית-פִּיו וְהוּא נִרְאָה שָׁלֵו, כְּאִלוּ יָשַׁב בְּבֵית-תְּפִלָה; רַק עֵינָיו נָעוּ בַּסֵּתֶר אָנֶה וָאָנָה, לַעֲקֹב אַחֲרֵי תְּנוּעוֹתֵיהֶם שֶׁל פְּקוּדָיו הַמַּרְדָנִים.
וְאִלוּ הֵם הִתְחִילוּ לָנוּעַ אַט-אַט לְעֵבֶר קָצֵהוּ הַמְּרֻחָק שֶׁל הַחֶדֶר, וְקוֹלוֹתֵיהֶם הַמְּלַחְשְׁשִׁים נִשְׁמְעוּ בְּאָזְנַי כְּפִכְפּוּךְ מֵימָיו הַזּוֹרְמִים שֶׁל פֶּלֶג.
בָּזֶה אַחֲרֵי זֶה הָיוּ מְרִימִים אֶת רָאשֵׁיהֶם, וְאוֹרוֹ הָאַדְמוֹנִי שֶׁל הֶעָנָף הַבּוֹעֵר הָיָה נוֹפֵל אָז עַל פְּנֵיהֶם הַזּוֹעֲפִים.
אַךְ הַזַּעַף לֹא הָיָה עוֹד מְכֻוָן אֵלַי; ג’וֹן סִילְבֶר – הוּא הָיָה הַמַּטָרָה שֶׁאֵלֶיהָ כֻּוְנוּ עַתָּה חִצֵי עֵינֵיהֶם.
“אֲנִי רוֹאֶה שֶׁיֵשׁ לָכֶם הַרְבֵּה מַה לְהַגִיד,” הֵעִיר סִילְבֶר וּפָלַט יְרִיקָה הֲגוּנָה אֶל תּוֹךְ הָאֲוִיר, "תַּתְחִילוּ לְהַרְבִּיץ
וַאֲנִי אַקְשִׁיב, תִּסְמְכוּ עָלַי."
“אֲנַחְנוּ מְבַקְשִׁים סְלִיחָה, אֲדוֹנִי,” פָּתַח וְאָמַר אֶחָד מֵהֶם, “אֲבָל אַתָּה לֹא כָּל-כָּךְ שׁוֹמֵר עַל כַּמָּה מֵהַחֻקִים, וַאֲנַחְנוּ חוֹשְׁבִים שֶׁאַתָּה צָרִיךְ לְהַקְפִיד עֲלֵיהֶם, עַל כֻּלָם.
לַצֶוֶת הַזֶּה יֵשׁ כַּמָּה תְּלוּנוֹת.
הַצֶּוֶת הַזֶּה לֹא אוֹהֵב שֶׁיִשְׁתַּלְטוּ עָלָיו בְּאִיוּמִים.
לַצֶוֶת הַזֶּה יֵשׁ זְכֻיוֹת בְּדִיוּק כְּמוֹ לְכָל צֶוֶת אַחֵר, וְזֶה מַה שֶׁרָצִינוּ לְהַגִיד לְךָ בְּגָלוּי.
וַאֲנִי גַם מֵבִין, שֶׁלְפִי הַחֻקִים שֶׁלְּךָ מֻתָּר לָנוּ לַעֲרֹךְ אֲסֵפוֹת וְדִיוּנִים.
אֲנִי מְבַקֵשׁ מִמְךָ סְלִיחָה, אֲדוֹנִי, כִּי אַתָּה עוֹד הַקֶּפְּטֵן שֶׁלָנוּ בֵּינָתַיִם, אֲבָל אֲנַחְנוּ לוֹקְחִים לְעַצְמֵנוּ אֶת הַזְּכוּת לָצֵאת הַחוּצָה לְהִתְיָעֲצוּת.”
וְתוֹךְ כְּדֵי הַצְדָעַת יַמָאִים נָאָה פָּסַע בַּרְנָשׁ זֶה – גֶבֶר צָנוּם, גְבַהּ-קוֹמָה וּצְהֹב עֵינַיִם – לְעֵבֶר הַדֶּלֶת, עָבַר אוֹתָהּ בְּנַחַת וְנֶעְלַם בָּאֲפֵלָה.
כָּל הַשְּׁאָר נָהֲגוּ כָּמוֹהוּ – עָבְרוּ בְּזֶה אַחַר זֶה עַל פְּנֵי סִילְבֶר וְהִצְדִיעוּ לְפָנָיו תּוֹךְ כְּדֵי הִתְנַצְלוּת: “לְפִי הַכְּלָלִים,” אָמַר אֶחָד; “הִתְיָעֲצוּת מַלָחִים,” אָמַר מוֹרְגַן.
וְכָךְ, בְּתוֹסֶפֶת הֶעָרָה זוֹ אוֹ אַחֶרֶת, יָצְאוּ הַכֹּל הַחוּצָה, בְּהוֹתִירָם אוֹתִי וְאֶת סִילְבֶר לְבַדֵנוּ עִם הֶעָנָף הַבּוֹעֵר.
טַבַּח-הַיָּם מִהֵר לְהוֹצִיא אֶת מִקְטַרְתּוֹ מִפִּיו.
“עַכְשָׁו, תַּבִּיט אֵלַי, גִ’ים הוֹקִינְס,” אָמַר בִּלְחִישָׁה חֲרִישִׁית, שֶׁנִשְׁמְעָה בְּקשִׁי, “אֲנִי חוֹשֵׁשׁ שֶׁאַתָּה נָתוּן בְּסַכָּנַת-מָוֶת, וּמַה שֶׁיוֹתֵר גְרוּעַ – בְּסַכָּנַת עִנוּיִים.
הֵם מִתְכּוֹנְנִים לְסַלֵק אוֹתִי מֵהַפִּקוּד.
אֲבָל שִׁים לֵב, אֲנִי אֶשְׁתַּדֵל לְהָגֵן עָלֶיךָ בְּכָל כֹּחִי.
אֲנִי לֹא חָשַׁבְתִּי לַעֲשׂוֹת אֶת זֶה; כְּלָל וּכְלָל לֹא – עַד שֶׁהִתְחַלְתָּ לְדַבֵּר.
יָדַעְתִּי תָּמִיד, שֶׁאִם אֲנִי חוֹזֵר הַבַּיְתָה לֹאנְגְלִיָה, יִתְלוּ אוֹתִי שָׁם.
אֲבָל בְּרֶגַע שֶׁשָׁמַעְתִּי אוֹתְךָ אָמַרְתִּי לְעַצְמִי: אַתָּה עֲמֹד לְצִדּוֹ שֶׁל הוֹקִינְס, ג’וֹן, וְהוֹקִינְס יַעֲמֹד לְצִדְךָ.
אַתָּה הַקְּלָף הָאַחֲרוֹן שֶׁלוֹ, ג’וֹן, וּלְכָל הַשֵּׁדִים – הוּא הַקְּלָף שֶׁלְּךָ.
גַב אֶל גַב, כְּמוֹ שֶׁאוֹמְרִים.
אַתָּה תָּצִיל אֶת הָעֵד שֶׁלְּךָ, וְהוּא יַצִיל אֶת הַצַּוָאר שֶׁלְּךָ!”
אַט-אַט הִתְחַלְתִּי לְהָבִין לְאַן הוּא חוֹתֵר.
“אַתָּה רוֹצָה לוֹמַר שֶׁהַכֹּל אָבוּד?” שָׁאַלְתִּי.
“כֵּן, לַעֲזָאזֵל, זֶה מַה שֶׁרָצִיתִי לוֹמַר,” הֵשִׁיב, “אִם אֵין אֲנִיָּה – אֵין סִכּוּיִים, זֶה הַכֹּל.
בְּרֶגַע שֶׁהֵצַצְתִּי אֶל הַמַּעֲגָן, גִ’ים, וְרָאִיתִי שֶׁהַסְּפִינָה נֶעֶלְמָה – נָכוֹן, אֲנִי לֹא פַּחְדָן, אֲבָל בָּרֶגַע הַהוּא יָרַד הַלֵּב שֶׁלִי לַסֻּלְיוֹת.
וּמַה שֶׁנוֹגֵעַ לַפַּרְצוּפִים שֶׁיָּצְאוּ לְהִתְיָעֲצוּת, תַּקְשִׁיב לִי, הֵם כֻּלָם גְלָמִים וּפַחְדָנִים, אִם רַק אַצְלִיחַ, אַצִיל אוֹתְךָ מֵהֶם.
אֲבָל שִׁים לֵב, גִ’ים – שֵׁן תַּחַת שֵׁן, כְּמוֹ שֶׁנֶאֱמַר בַּסֵּפֶר הַקָּדוֹשׁ – אַתָּה תָּצִיל אֶת ג’וֹן הָאָרֹךְ מֵעַמוּד הַתְּלִיָה.”
הַבַּקָשָׁה שֶׁלוֹ הֵבִיכָה אוֹתִי, הוּא בִּקֵשׁ מִמֶנִי דָבָר כָּל-כָּךְ חֲסַר-תִּקְוָה – זֶה שׁוֹדֵד- הַיָּם הַקָּשִׁישׁ, מַנְהִיג הַכְּנוּפִיָה הָאֵימְתָנִי.
“אֲנִי מַבְטִיחַ לַעֲשׂוֹת כָּל מַה שֶׁרַק אוּכַל,” אָמַרְתִּי.
“עָשִׂינוּ עֵסֶק!” קָרָא ג’וֹן הָאָרֹךְ, “אַתָּה רַק תְּדַבֵּר בְּלִי פַּחַד, יֶלֶד, וּבְשֵׁם כָּל הַקְּדוֹשִׁים – יֵשׁ לָנוּ סִכּוּיִים, לַעֲזָאזֵל!”
הוּא דִדָה אֶל הֶעָנָף הַבּוֹעֵר, שֶׁנִצַב תָּקוּעַ בְּתוֹךְ עֲצֵי הַהַסָּקָה, וְהִצִית מֵחָדָשׁ אֶת מִקְטַרְתּוֹ.
“תָּבִין אוֹתִי, גִ’ים,” אָמַר, בְּשׁוּבוֹ אֶל מְקוֹמוֹ, “יֵשׁ לִי רֹאש חוֹשֵׁב עַל הַכְּתֵפַיִים, יֵשׁ לִי.
אֲנִי עוֹמֵד עַכְשָׁו לְצַד הָאָצִיל שֶׁלְּךָ.
אֲנִי יוֹדֵעַ שֶׁהֵבֵאתָ אֶת הָאֳנִיָּה אֶל מָקוֹם בָּטוּחַ וְסוֹדִי.
אֵין לִי מֻשָׂג אֵיךְ עָשִׂיתָ אֶת זֶה, אֲבָל הִצְלַחְתָּ.
אֲנִי מְתָאֵר לְעַצְמִי שֶׁהֶנְדְס וְאוֹבְּרַיֶן נָחִים עַכְשָׁו עַל קַרְקַע-הַיָּם.
אַף פַּעַם לֹא סָמַכְתִּי יוֹתֵר מִדַי עַל מִישֶׁהוּ מִהֶם.
עַכְשָׁו תַּקְשִׁיב לִי.
אֲנִי לֹא שׁוֹאֵל שְׁאֵלוֹת, וְגַם לֹא אַרְשֶׁה לַאֲחֵרִים לִשְׁאֹל.
אֲנִי יוֹדֵעַ טוֹב מְאֹד מָתַי נִגְמָר הַמִּשְׂחָק, לַעֲזָאזֵל.
וַאֲנִי יוֹדֵעַ לְהַעֲרִיךְ אֶת אֹמֶץ-הַלֵּב שֶׁל בָּחוּר כָּמוֹךָ.
אָח, אַתָּה עוֹד צָעִיר, גִ’ים – אַתָּה וַאֲנִי הָיִינוּ עושִׂים חַיִים נֶהְדָרִים בְּיַחַד!”
הוּא מָזַג מְעַט יַי"שׁ מִן הֶחָבִית אֶל סִפְלוֹן שֶׁל פַּח.
“רוֹצֶה לִטְעֹם, חָבֵר?” שָׁאַל; וּלְאַחַר שֶׁסֵרַבְתִּי הִמְשִׁיךְ: "מֵילָא, אֶלְגֹם קְצָת בְּעַצְמִי, גִ’ים.
אֲנִי צָרִיךְ אֶת זֶה, כִּי עוֹד מְעַט יַתְחִילוּ הַצָּרוֹת.
וְאִם אֲנַחְנוּ כְּבָר מְדַבְּרִים עַל צָרוֹת, גִ’ים, לָמָה נָתַן לִי הַדּוֹקְטוֹר אֶת הַמַּפָּה? "
פָּנַי הִבִּיעוּ תַּדְהֵמָה עַזָה כָּל-כָּךְ, עַד כִּי הוּא לֹא רָאָה צֹרֶךְ לְהוֹסִיף וְלִשְׁאֹל.
“אָה, טוֹב, הוּא נָתַן לִי אוֹתָה,” אָמַר, "וַאֲנִי יוֹדֵעַ שֶׁיֵשׁ מַשֶׁהוּ מֵאֲחוֹרֵי זֶה.
כֵּן כֵּן, יֵשׁ מַשֶׁהוּ מֵאֲחוֹרֵי זֶה, גִ’ים
טוֹב אוֹ רַע."
וְהוּא נָטַל לְגִימָה נוֹסֶפֶת מִן הַיי"שׁ וְהֵנִיעַ אֶת רֹאשׁוֹ הַגָּדוֹל וּבְהִיר-הַשֵּׂעָר כְּאָדָם הָעוֹמֵד לְקַדֵם אֶת הַגָּרוּעַ בְּיוֹתֵר.
29.
וְשׁוּב הַכֶּתֶם הַשָּׁחוֹר
דִיוּנֵיהֶם שֶׁל שׁוֹדְדִי-הַיָּם עוֹד לֹא נִסְתַּיְמוּ, בְּשָׁעָה שֶׁנִכְנַס אֶחָד מֵהֶם אֶל הַבִּקְתָּה, וְתוֹךְ כְּדֵי הַצְדָעָה חֲדָשָׁה, שֶׁנִרְאֲתָה בְּעֵינַי לַגְלְגָנִית מַשֶׁהוּ, בִּקֵשׁ רְשׁוּת לְהוֹצִיא אֶת הַלַּפִּיד הַבּוֹעֵר.
סִילְבֶר נָתַן אֶת הַסְכָּמָתוֹ בִּמְנוֹד-רֹאשׁ קָצָר, וְהַשָּׁלִיחַ פָּנָה וְיָצָא בְּהוֹתִירוֹ אוֹתָנוּ שְׁרוּיִים בָּאֲפֵלָה.
“הָרוּחַ מַתְחִילָה לִנְשֹׁב, גִ’ים,” אָמַר סִילְבֶר, שֶׁאִמֵץ לְעַצְמוֹ בֵּינָתַיִם נְעִימַת דִבּוּר יְדִידוּתִית לְמַדַי.
פָּנִיתִי אֶל אֶשְׁנָב-הַיֶּרִי הַקָּרוֹב וְהִשְׁקַפְתִּי הַחוּצָה.
הַמְּדוּרָה הַגְּדוֹלָה דָעֲכָה מִכְּבָר, וְרַק גֶחָלִים מְעַטוֹת הוֹסִיפוּ לִלְחשׁ בָּאֲפֵלָה.
עַתָּה הָבִינוֹתִי מַדוּעַ הִזְדַקְקוּ הַקּוֹשְׁרִים לְלַפִּיד מֵאִיר.
הֵם עָמְדוּ מִכֻנָסִים בְּאֶמְצָעִיתוֹ שֶׁל הַמִּדְרוֹן; אֶחָד אָחַז בֶּעָנָף הַבּוֹעֵר, שֵׁנִי כָּרַע בַּמֶּרְכָּז עַל בִּרְכָּיו, כְּשֶׁבְּיָדוֹ מִתְנוֹצֵץ לַהֲבָהּ שֶׁל סַכִּין שְׁלוּפָה בִּצְבָעִים מִתְחַלְפִים – הֵן שֶׁל אוֹר-הַיָּרֵחַ וְהֵן שֶׁל הָאֵשׁ הַקְּרוֹבָה.
כָּל הַשְּׁאָר עָמְדוּ רְכוּנִים, כְּשֶׁהֵם עוֹקְבִים אַחֲרֵי תִּמְרוֹנָיו שֶׁל בַּעַל הַסַּכִּין.
עַתָּה הִבְחַנְתִּי, כִּי נוֹסָף עַל סַכִּין הֵחֵזִיק הַלָּה גַם סֵפֶר בְּיָדוֹ, וְתָמַהְתִּי בְּלִבִּי מֵאַיִן הִתְגַלְגֵל אֲלֵיהֶם חֵפֶץ בִּלְתִּי-מְקֻבָּל זֶה.
לְבַסוֹף קָם אוֹתוֹ בַּרְנָשׁ עַל רַגְלָיו, וְהַחֲבוּרָה כֻּלָהּ הִתְחִילָה עוֹלָה יַחַד לְעֵבֶר הַבִּקְתָּה.
“הֵם חוֹזְרִים!” אָמַרְתִּי, וּמִהַרְתִּי לַחֲזֹר אֶל מְקוֹמִי הַקּוֹדֵם; שֶׁכֵּן לֹא הָיָה זֶה לִכְבוֹדִי, אִלוּ הָיוּ מְגַלִים שֶׁאֲנִי עוֹקֵב אַחֲרֵיהֶם.
“טוֹב, שֶׁיָבוֹאוּ, יֶלֶד… שֶׁיָבוֹאוּ.” אָמַר סִילְבֶר בַּעֲלִיצוּת, “עֲדַיִן יֵשׁ לִי פְּצָצָה סוֹדִית בַּכִּיס.”
הַדֶּלֶת נִפְתְּחָה וַחֲמֵשֶׁת הַגְּבָרִים, שֶׁעָמְדוּ מְכֻנָסִים יַחַד לְיַד הַפֶּתַח, דָחֲפוּ קָדִימָה אֶחָד מֵהֶם.
בְּמַעֲמָד אַחֵר הָיָה זֶה מְבַדֵחַ לְמַדַי לִרְאוֹת, כִּיצַד הַלָּה פּוֹסֵעַ אַט-אַט וּבְהִסוּס, עָקֵב בְּצַד אֲגֻדָל, וְכַף-יָדוֹ הַיְּמָנִית מוּשֶׁטֶת קְמוּצָה לְפָנִים.
“קָדִימָה צְעַד, בָּחוּר!” קָרָא סִילְבֶר, “אֲנִי לֹא אֶטְרֹף אוֹתְךָ.
תַּגִישׁ אֶת זֶה, גֹלֶם.
אֲנִי מַכִּיר אֶת הַכְּלָלִים, אֲנִי, וְלֹא אֶפְגַע בְּשָׁלִיחַ מְכֻבָּד כָּמוֹךָ.”
מְעוֹדָד וּמְאוֹשָׁשׁ, הֵחִישׁ שׁוֹדֵד הַיָּם אֶת הִלוּכוֹ, וּלְאַחַר שֶׁהֵעֱבִיר מַשֶׁהוּ מִיָדוֹ שֶׁלוֹ אֶל כַּף-יָדוֹ שֶׁל סִילְבֶר, מִהֵר לָשׁוּב אֶל חֲבֵרָיו.
טַבַּח-הַיָּם עִיֵן בַּדָּבָר שֶׁקִבֵּל זֶה עַתָּה.
“הַכֶּתֶם הַשָּׁחוֹר.
בְּדִיוּק מַה שֶׁחָשַׁבְתִּי,” אָמַר, “אֲבָל אֵיפֹה מְצָאתֶם אֶת הַנְּיָר הַזֶּה? הֵי, תִּרְאוּ תִּרְאוּ, אֵיזֶה מַזָל! אַתֶּם הֲלַכְתֶּם וַחֲתַכְתֶּם דַף מִסֵפֶר הַתַּנַ”ךְ.
אֵיזֶה מִטֻמְטָם הוֹלֵךְ וְקוֹרֵעַ תַּנַ“ךְ?”
“אָה, זֶהוּ!” אָמַר מוֹרְגַן, “מָה אָמַרְתִּי לָכֶם? שׁוּם טוֹבָה לֹא תֵּצֵא מִזֶה, זֶה מַה שֶׁאָמַרְתִּי.”
“טוֹב, אַתֶּם בְּעַצְמְכֶם בִּשַׁלְתֶּם אֶת הַדַּיְסָה הַזֹּאת,” הִמְשִׁיךְ סִילְבֶר, עַכְשָׁו אֲנִי חוֹשֵׁב שֶׁכֻּלכֶם תִּתְנַדְנְדוּ עַל הָעֵץ.
וְאֵיזֶה גֹלֶם הָיָה לוֹ תַּנַ“ךְ?”
“זֶה דִיק.” הֵשִׁיב מִישֶׁהוּ.
“דִיק, מָה? אִם כָּכָה, דִיק יָכוֹל לְהַתְחִיל לְהִתְפַּלֵל,” אָמַר סִילְבֶר, “הוּא כְּבָר יִרְאֶה אֶת חֲתִיכַת הַמַּזָל שֶׁלוֹ, דִיק הֶחָמוּד, אַתֶּם יְכוֹלִים לִסְמֹךְ עָלַי.”
אֲבָל בְּרֶגַע זֶה הִתְפָּרֵץ גְבַהּ-הַקּוֹמָה בַּעַל הָעֵינַיִם הַצְּהֻבּוֹת.
“תַּפְסִיק עִם הַדַּבּוּרִים הָאֵלֶה, ג’וֹן סִילְבֶר,” אָמַר, “הַצֶּוֶת הַזֶּה הֶחְלִיט פֶּה אֶחָד לְמְסֹר לְךָ אֶת הַכֶּתֶם הַשָּׁחוֹר, בְּדִיוּק לְפִי הַכְּלָלִים.
עַכְשָׁו אַתָּה תִּפְתַּח אוֹתוֹ, תִּקְרָא מַה כָּתוּב בּוֹ, אַחַר כָּךְ תּוּכַל לְדַבֵּר.”
“תּוֹדָה רַבָּה, ג’וֹרְג',” הֵשִׁיב טַבַּח-הַיָּם, “אַתָּה הָיִיתָ תָּמִיד מֻצְלָח מְאֹד בַּעֲסָקִים, וְאַתָּה מַכִּיר אֶת הַכְּלָלִים בְּעַל-פֶּה, ג’וֹרְג‘, כְּפִי שֶׁאֲנִי שָׂמֵחַ לְגַלוֹת.
טוֹב, בּוֹאוּ נִרְאֶה מַה כָּתוּב כָּאן… אָה! ‘מֻדָח’ – זֶה מַה שֶׁכָּתוּב פֹּה, מָה? כָּתוּב נֶחְמָד מְאֹד, בְּחַיי, כִּמְעַט כְּמוֹ בְּאוֹתִיוֹת-דְפוּס, שֶׁכָּכָה יִהְיֶה לִי טוֹב.
אַתָּה כָּתַבְתָּ אֶת זֶה, ג’וֹרְג’? בְּחַיַי, אַתָּה עוֹד תִּהְיֶה מַנְהִיג לְמוֹפֵת שֶׁל הַכְּנוּפְיָה הַזֹּאת.
לֹא אֶתְפַּלֵא אִם תִּהְיֶה הַקֶּפְּטֵן הַבָּא.
אֲבָל קֹדֶם כֹּל תָּבִיא הֵנָה אֶת הַלַּפִּיד, טוֹב? הַמִּקְטֶרֶת הַזֹּאת הִפְסִיקָה לִבְעֹר.”
“מַסְפִּיק עִם זֶה, ג’וֹן,” אָמַר ג’וֹרְג', “יוֹתֵר לֹא תַּצְלִיחַ לְסַדֵר אֶת הַצֶּוֶת הַזֶּה.
אַתָּה בַּרְנָשׁ דֵי מַצְחִיק, אֲבָל רַק עַל חֶשְׁבּוֹנְךָ.
וּמִפְּנֵי שֶׁאַתָּה מְחֻסָל עַכְשָׁו, אָז כְּדַאי לְךָ לָרֶדֶת מֵהֶחָבִית הַזֹּאת וּלְהִצְטָרֵף לְהַצְבָּעָה.”
“חָשַׁבְתִּי שֶׁאָמַרְתָּ כִּי אַתָּה מַכִּיר אֶת הַכְּלָלִים,” הֵשִׁיב לוֹ סִילְבֶר בְּבוּז, “וְאִם אַתָּה לֹא מַכִּיר אוֹתָם, אָז אֲנִי יוֹדֵעַ אוֹתָם.
אֲנִי מַמְשִׁיךְ לָשֶׁבֶת כָּאן – כִּי אֲנִי עֲדַיִן הַקֶּפְּטֵן שֶׁלָכֶם, נָא לִזְכֹּר, עַד שֶׁתִּגְמְרוּ לְהַרְבִּיץ אֶת כָּל הַתְּלוּנוֹת שֶׁלָכֶם וַאֲנִי אֶעֱנֶה עֲלֵיהֶן.
וְעַד אָז הַכָּתֶם הַשָּׁחוֹר שֶׁלָכֶם לֹא שָׁוֶה חֲצִי בִּיסְקְוִיט.
וּמָה אַחַר-כָּךְ – נִרְאֶה.”
“אוֹהּ,” אָמַר ג’וֹרְג', “אֲנִי רוֹאֶה שֶׁעוֹד לֹא תָּפַסְתָּ אֶת הַמַּצָב; אֲבָל אֲנַחְנוּ נִהְיֶה גְלוּיִים אִתְּךָ.
קֹדֶם כֹּל, הָפַכְתָּ אֶת הַהַפְלָגָה הַזֹּאת לְדַיְסָה אַחַת גְדוֹלָה – וְאֶת הַדָּבָר הַזֶּה לֹא תּוּכַל לְהַכְחִישׁ.
שֵׁנִית, נָתַתָּ לָאוֹיֵב לָצֵאת מֵהַמַּלְכֹּדֶת הַזֹּאת בְּחִנָם.
לָמָה הֵם רָצוּ לָצֵאת מִכָּאן? אֵין לִי מֻשָׂג, אֲבָל זֶה בָּרוּר שֶׁהֵם רָצוּ.
שְׁלִישִׁית, אַתָּה לֹא מַרְשֶׁה לָנוּ לִתְקֹף אוֹתָם.
אָה, אֲנַחְנוּ מְבִינִים יָפֶה מְאֹד מָה הַכַּוָנָה שֶׁלְּךָ, ג’וֹן סִילְבֶר; אַתָּה רוֹצֶה לָשִׂים יָד עַל הַשָּׁלָל, וְזֹאת כָּל הַטָּעוּת שֶׁלְּךָ.
וּרְבִיעִית – הַיֶּלֶד הַזֶּה, לַעֲזָאזֵל.”
“זֶה הַכֹּל?” שָׁאַל סִילְבֶר בְּקוֹל שָׁלֵו.
"זֶה מַסְפִּיק בְּהֶחְלֵט, " הֵשִׁיב ג’וֹרְג', “כֻּלָנוּ נִתְנַדְנֵד עַל הָעֵצִים וְנִתְיַבֵּשׁ בַּשֶּׁמֶשׁ בִּגְלַל הַטָּעֻיוֹת שֶׁלְּךָ.”
“יָפֶה מְאֹד.
וְעַכְשָׁו תַּקְשִׁיבוּ אַתֶּם לִי.
אֲנִי אֶעֱנֶה לָכֶם עַל אַרְבַּע הַנְּקֻדוֹת שְׁלָכֶם; אַחַת אַחַת אֶעֶנֶה עֲלֵיהֶן.
אֲנִי הָפַכְתִּי אֶת הַהַפְלָגָה לְדַיְסָה, מָה? וּבְכֵן, אַתֶּם כֻּלְכֶם יוֹדְעִים מֶה הָיְתָה הַמַּטָרָה שֶׁלִי, וְאַתֶּם כֻּלְכֶם יוֹדְעִים שֶׁהָיִינוּ מַצְלִיחִים לְהַשִׂיג אוֹתָהּ, שֶׁהָיִינוּ יְכוֹלִים לִהְיוֹת גַם הַלַּיְלָה עַל הַ”הִסְפַּנִיוֹלָה“, חַיִים וּשְׁלֵמִים אֶחָד אֶחָד, אוֹכְלִים פַּשְׁטִידוֹת וְשׁוֹתִים יַיִן, וְהָאוֹצָר בַּיָּדַיִם שֶׁלָנוּ, לַעֲזָאזֵל! אֲבָל מִי הִפְרִיעַ לִי? מִי הִכְרִיחַ אוֹתִי לְגַלוֹת אֶת כָּל הַקְּלָפִים בְּרֶגַע שֶׁבְּחַרְתָּם אוֹתִי לְקֶפְּטְן? וּמִי דָחַף לִי לַיָּד אֶת הַכֶּתֶם הַשָּחוֹר בְּיוֹם שֶׁיָרַדְנוּ לָאִי וְהִתְחִיל אֶת רִקוּד-הַשֵּׁדִים הַזֶּה? אָה, זֶה הָיָה רִקוּד נֶחְמָד מְאֹד, שֶׁמַתְאִים אוּלַי לְעֵץ-הַתְּלִיָה בְּלוֹנְדון.
אֲבָל מִי עָשָׂה אֶת זֶה? אֲנִי אַגִיד לָכֶם מִי: זֶה הָיָה אֶנְדֶרְסוֹן, וְזֶה הָיָה הֶנְדְס, וְזֶה הָיִיתָ אַתָּה, ג’וֹרג' מֶרִי! וְאַתָּה נִשְׁאַרְתָּ הָאַחֲרוֹן מִכָּל הַצֶּוֶת הַסַּכְסְכָן הַזֶּה, וְעוֹד יֵשׁ לְךָ הַחֻצְפָּה לָקוּם וְלִדְרשׁ שֶׁיִבְחֲרוּ אוֹתְךָ קֶפְּטְן בִּמְקוֹמִי – אַתָּה, שֶׁהִכְנַסְתָּ אֶת כֻּלָנוּ לַבֹּץ! זֶה כְּבָר עוֹבֵר אֶת הַשִּׂיא שֶׁל הַתֹּרֶן הֲכִי גָבוֹהַּ שֶׁבְּגָבוֹהַּ, לַעֲזָאזֵל!”
סִילְבֶר הִשְׁתַּתֵּק, וַאֲנִי יָכֹלְתִּי לְהַבְחִין בִּפְנֵיהֶם שֶׁל ג’וֹרְג' וַחֲבֵרָיו שֶׁהַדְּבָרִים לֹא נֶאֶמְרוּ לָרִיק.
“עַד כָּאן נְקֻדָה רִאשׁוֹנָה,” קָרָא הַנְּאְשָׁם וְנִגֵב אֶת הַזֵּעָה מִמִצְחוֹ, שֶׁכֵּן דִבֵּר בְּקוֹל רוֹעֵם, שֶׁהִרְעִיד אֶת כָּתְלֵי הַבִּקְתָּה, “אֲבָל שֶׁכָּכָה יִהְיֶה לִי טוֹב, נִמְאַס לִי לְדַבֵּר אֲלֵיכֶם.
אַתֶּם אֵין לָכֶם לֹא שֵׁכֶל וְלֹא זִכָּרוֹן, וַאֲנִי לֹא תּוֹפֵס אֵיךְ הָאִמָהוֹת שֶׁלָכֶם הִרְשׁוּ לָכֶם לָרֶדֶת לַיָּם.
יָם! בּוּקָנִירִים! אַתֶּם – מַתְאִים לָכֶם לִהְיוֹת זַבָּנִים וְלֹא סַפָּנִים… זֶה מַה שֶׁהֱיִיתֶם צְרִיכִים לִהְיוֹת!”
“תַּמְשִׁיךְ, ג’וֹן,” אָמַר מוֹרְגַן, “נִשְׁמַע אֶת הַנְּקֻדוֹת הַבָּאוֹת.”
“אָה, הַנְּקֻדוֹת הַבָּאוֹת!” הֵשִׁיב לוֹ ג’וֹן, “אֵלֶה הֵן נְקֻדוֹת הֲגוּנוֹת מְאֹד, מָה? אֲמָרְתֶּם שֶׁאֲנִי הָרַסְתִּי אֶת הַמַּסָע הַזֶּה.
אָה! אִלוּ רַק הֱיִיתֶם מְסֻגָלִים לִתְפֹּס עַד כַּמָּה הוּא הָרוּס וּמְחֻסָל, לַעֲזָאזֵל! אֲנַחְנוּ כָּל-כָּךְ קְרוֹבִים עַכְשָׁו לְעַמוּד-הַתְּלִיָה, שֶׁהַצַּוָאר שֶׁלִי כּוֹאֵב רַק מֵהַמַּחֲשָׁבָה הַזֹּאת.
אוּלַי יָצָא לָכֶם לִרְאוֹת פַּעַם אֲנָשִׁים מִתְנַדְנְדִים עַל הַחֶבֶל, כָּכָה בְּשׁוּרָה אֲרֻכָּה, צִפָּרִים מְעוֹפְפוֹת מֵעֲלֵיהֶם, אֲנָשִׁים מַרְאִים עֲלֵיהֶם בְּאֶצְבַּע.
‘מִי זֶה?’ שׁוֹאֵל אֶחָד.
‘זֶה’, עוֹנֶה הַשֵּׁנִי, זֶה ג’וֹן סִילְבֶר.
אֲנִי הִכַּרְתִּי אוֹתוֹ טוֹב מְאֹד‘.
וְאָז אוּלַי תּוּכְלוּ גַם לִשְׁמֹעַ אֶת הַשַּׁרְשְׁרוֹת מְשַׁקְשְׁקוֹת עַל הַיָּדַיִם שֶׁלָכֶם, כְּשֶׁתִּהְיוּ בַּדֶּרֶךְ אֶל הָעַמוּד הַבָּא.
זֶהוּ בְּעֵרֶךְ הַמַּצָב שֶׁאֲנַחְנוּ נִמְצָאִים בּוֹ עַכְשָׁו, כָּל אֶחָד וְאֶחָד מֵאִתָּנוּ – וְהַכֹּל הוֹדוֹת לְג’וֹרְג’, וְהֶנְדְס, וְאֶנְדֶרְסוֹן וְכָל הַמְּטֻמְטָמִים הַלֹּא-יֻצְלָחִים הָאֲחֵרִים שֶׁבֵּינֵיכֶם.
וְאִם מִתְחַשֵׁק לָכֶם עַכְשָׁו לִשְׁמֹעַ גַם אֶת הַנְּקֻדָה הָרְבִיעִית – בְּבַקָשָׁה.
הַיֶּלֶד הַזֶּה, לַעֲזָאזֵל – מַה הוּא אִם לֹא בֶּן-עֶרֻבָּה? מַה חֲשַׁבְתֶּם לָכֶם, שֶׁנֵלֵךְ וּנְחַסֵל בֶּן-עַרֻבָּה? לֹא, בְּשׁוּם אֹפֶן לֹא.
הוּא עוֹד מְסֻגָל לִהְיוֹת הַהִזְדַמְנוּת הָאַחֲרוֹנָה שֶׁלָנוּ לְהַצָּלָה, וְלֹא אֶתְפַּלֵא אִם כָּכָה זֶה יִהְיֶה.
אָז לַהֲרֹג אֶת הַיֶּלֶד הַזֶּה? לֹא אֲנִי, רַבּוֹתַי.
וְעַכְשָׁו נְקֻדָה שָׁלֹשׁ.
אָה, יֵשׁ הַרְבֵּה מְאֹד מַה לְהַגִיד עַל מִסְפָּר שָׁלֹשׁ.
אוּלַי אַתֶּם לֹא כָּל-כָּךְ מַעֲרִיכִים אֶת הָעֻבְדָה, שֶׁרוֹפֵא אֲמִתִּי בָּא הֵנָה יוֹם יוֹם לִבְדֹק אֶתְכֶם – אוֹתְךָ, ג’וֹן, עִם הָרֹאשׁ הַמְּפֻצְפָּץ שֶׁלְּךָ, וְאוֹתְךָ, ג’וֹרְג' מֶרִי, שֶׁחָטַפְתָּ קַדַחַת רַק לִפְנֵי שֵׁשׁ שָׁעוֹת וְלָעֵינַיִם שֶׁלְּךָ יֵשׁ בָּרֶגַע הַזֶּה מַמָּשׁ צֶבַע שֶׁל קְלִפַּת לִימוֹן? וְאוּלַי אַתֶּם גַם לֹא יוֹדְעִים כְּלָל שֶׁאֳנִיַת-חִפּוּשׂ צְרִיכָה לְהַגִיעַ הֵנָה, מָה? אֲבָל הִיא תַּגִיעַ, וְדַי בְּקָרוֹב.
אָז בּוֹאוּ נִרְאֶה מִי לֹא יִשְׁמַח עַל שֶׁיֵשׁ לָנוּ בֶּן-עֲרֻבָּה בַּיָּדַיִם שֶׁלָנוּ.
וּמַה שֶׁשַׁיָךְ לִנְקֻדָה שְׁתַּיִם, וְלָמָה עָשִׂיתִי אֶת הָעִסְקָה – הֲלֹא אַתֶּם בְּעַצְמְכֶם בָּאתֶם אֵלַי עַל הַבִּרְכַּיִם, שֶׁאֶעֱשֶׂה אֶת הָעִסְקָה הַזֹּאת – עַל הַבִּרְכַּיִם בָּאתֶם אֵלַי, כָּל-כָּךְ הַלֵּב שֶׁלָכֶם רָעַד; וְאַתֶּם הֱיִיתֶם מֵתִים מֵרָעָב אִלוּלֵא הָעִסְקָה הזֹאת… אֲבָל כָּל זֶה אֶפֶס.
עַכְשָׁו הַבִּיטוּ הֵנָה וְתִרְאוּ – הִנֵה לָמָה!”
וּבְדַבְּרוֹ הִשְׁלִיךְ סִילְבֶר עַל הָרִצְפָּה גִלְיוֹן-נְיָר, שֶׁזִהִיתִי אוֹתוֹ מִיָד.
כֵּן, הָיְתָה זוֹ מַפַּת אִי-הַמַּטְמוֹן, מְצֻיֶרֶת עַל נְיָר צָהֹב, עִם שְׁלשֶׁת הַצְּלָבִים הָאֲדֻמִים, שֶׁמָצָאתִי בְּתַחְתִּית הָאַרְגָז שֶׁל קַפִּיטַן בּוֹנְס.
לֹא יָכֹלְתִּי בְּשׁוּם פָּנִים לִתְפֹּס וּלְהָבִין מַדוּעַ מָסַר ד"ר לִיבְסִי לַשּׁוֹדְדִים אֶת הַמַּפָּה הַזֹּאת.
אַךְ אִם הַדָּבָר הָיָה תַּעֲלוּמָה בְּעֵינַי, הָיָה מַרְאֵה הַמַּפָּה מַשֶׁהוּ עָצוּם וּמֻפְלָא בְּעֵינֵי הַמּוֹרְדִים.
הֵם זִנְקוּ לְעֶבְרָהּ כַּחֲתוּלִים הַמְּזַנְקִים עַל עַכְבָּר.
הִיא עָבְרָה מִיָד לְיָד, כְּשֶׁהָאֶחָד חוֹטֵף אוֹתָהּ מֵחֲבֵרוֹ; וּלְמִשְׁמַע הַצְּעָקוֹת וְהַגִדוּפִים וְקוֹלוֹת-הַצְּחוֹק אֶפְשָׁר הָיָה לַחְשׁב כִּי הֵם מְמַשְׁשִׁים בְּאֶצְבְּעוֹתֵיהֶם אֶת מַטְמוֹן הַזָּהָב, לְאַחַר שֶׁהֹעֲלָה עַל סִפּוּן אֲנִיתָם.
“כֵּן,” אָמַר אֶחָד, “זֹאת הַמַּפָּה שֶׁל פְלִינְט, מֵאָה אָחוּז.
הִנֵה - ג'.
פ., עִם הַסִּימָן הַמְּסֻלְסָל שֶׁלוֹ.
כָּכָה הָיָה חוֹתֵם תָּמִיד.”
“יָפֶה מְאֹד,” אָמַר ג’וֹרְג', “אֲבָל אֵיךְ נוּכַל לְהוֹצִיא אֶת הַמַּטְמוֹן בְּלִי אֳנִיָּה?” פִּתְאם קָפַץ סִילְבֶר לָרִצְפָּה וְנִשְׁעַן בְּיָדוֹ אֶל הַקִּיר.
“עַכְשָׁו אֲנִי רוֹצֶה לְהַזְהִיר אוֹתְךָ, ג’וֹרְג',” צָעַק, “עוֹד מִלָּה אַחַת שֶׁל חֻצְפָּה מֵהַלּוֹעַ שֶׁלְּךָ, וַאֲנִי מַזְמִין אוֹתְךָ לְדוּ-קְרָב.
אֵיךְ? מֵאַיִן לִי לָדַעַת אֵיךְ, לַעֲזָאזֵל? אַתָּה הוּא זֶה שֶׁצָרִיךְ לְהֵגִיד לִי אֵיךְ, אַתָּה וְכָל אֵלֶה שֶׁאִבְּדוּ לִי אֶת הָאֳנִיָּה, שֶׁיִשָׂרְפוּ! אֲבָל לֹא, אַתָּה לֹא מְסֻגָל לָזֶה; אֵין לְךָ אֲפִלוּ הַשֵּׂכֶל וְהַכִּשְׁרוֹן שֶׁל חִפּוּשִׁית-זֶבֶל.
כָּל מַה שֶׁאַתָּה מְסֻגָל לַעֲשׂוֹת, ג’וֹרְג' מֶרִי, זֶה לְדַבֵּר כְּמוֹ אִינְטֶלִיגֶנְט, וְאַתָּה גַם מְדַבֵּר, סְמֹךְ עָלַי.”
“וְזֶה גַם הוֹגֵן.” הִפְטִיר מוֹרְגַן הַקָּשִׁישׁ.
“הוֹגֵן! כָּכָה אֲנִי חוֹשֵׁב,” אָמַר טַבַּח-הַיָּם, “אַתֶּם אִבַּדְתֶּם אֶת הָאֳנִיָּה – וַאֲנִי מָצָאתִי אֶת הָאוֹצָר.
אָז מִי כָּאן הַגֶּבֶר הַיּוֹתֵר מֻצְלָח? וְעַכְשָׁו אֲנִי מִתְפַּטֵר, לַעֲזָאזֵל! אַתֶּם יְכוֹלִים לִבְחֹר לָכֶם עַכְשָׁו אֶת הַקֶּפְּטֵן שֶׁמוֹצֵא חֵן בְּעֵינֵיכֶם, אֲנִי גָמַרְתִּי.”
“סִילְבֶר!” צָעֲקוּ כֻּלָם, “צְלִי-אֵשׁ! צְלִי-אֵשׁ הַקַּפִּיטַן שֶׁלָנוּ!”
“אָז זֶה מַה שֶׁאַתֶּם רוֹצִים, מָה?” קָרָא סִילְבֶר, “ג’וֹרְג', אֲנִי פּוֹחֵד שֶׁתִּצְטָרֵךְ לְחַכּוֹת לְהִזְדַמְנוּת אַחֶרֶת, חָבֵר, וְיֵשׁ לְךְ מַזָל שֶׁאֲנִי לֹא נוֹקֵם וְנוֹטֵר.
זֹאת אַף פַּעַם לֹא הָיְתָה הַשִּׁיטָה שֶׁלִי.
וְעַכְשָׁו, רַבּוֹתַי, מַה בְּקֶשֶׁר לַכֶּתֶם הַשָּׁחוֹר הַזֶּה? הוּא לֹא שָׁוֶה עַכְשָׁו הַרְבֵּה, מָה? דִיק הִתְחַצֵף אֶל הַמַּזָל שֶׁלוֹ וְקִלְקֵל אֶת הַתַּנַ”ךְ שֶׁלוֹ, וְזֶה בְּעֵרֶךְ הַכֹּל."
“אֲנִי אֶצְטָרֵךְ לְנַשֵׁק אֶת הַסֵּפֶר, נָכוֹן?” רָטַן דִיק, שֶׁנִכָּר הָיָה עָלָיו כִּי חָשַׁשׁ מִפְּנֵי הַקְּלָלָה שֶׁהֵבִיא עַל רֹאשׁוֹ.
“תַּנַ”ךְ עִם דַף קָרוּעַ?" הֵשִׁיב סִילְבֶר בְּבוּז, “לֹא, זֶה יַשְׁפִּיעַ כְּאִלוּ שֶׁנִשַׁקְתָּ סֵפֶר פִּזְמוֹנִים.”
“אֲבָל אֶפְשָׁר לְנַסוֹת,” קָרָא דִיק בְּמֵעֵין עַקְשָׁנוּת, “כֵּן, אֲפִלוּ רָצוּי לְנַסוֹת.”
“הִנֵה, גִ’ים, שְׁמֹר לְךָ אֶת זֶה לְמַזְכֶּרֶת,” פָּנָה אֵלַי סִילְבֶר וְנָתַן בְּיָדִי אֶת פִּסַת הַנְּיָר.
הָיְתָה לָהּ צוּרַת עִגוּל בְּגֹדֶל שֶׁל מַטְבֵּעַ כֶּתֶר בְּעֵרֶךְ.
צִדָהּ הָאֶחָד הָיָה לָבָן, מֵאַחַר שֶׁנִגְזְרָה מִן הַדַּף הָאַחֲרוֹן; עַל צִדָהּ הָאַחֵר הָיוּ פְּסוּקִים מִסֵפֶר ‘דִבְרֵי-הַיָּמִים’, בֵּינֵיהֶם פָּסוּק אֶחָד שֶׁהִזְכִּיר לִי מִשׁוּם מָה מְאֹד אֶת הַבַּיִת: “מִי בָכֶם מִכָּל עַמוֹ… וְיָעַל”….
הַצַּד הַמֻּדְפָּס הֻשְׁחַר בְּפֶחָם, שֶׁהִתְחִיל עַתָּה יוֹרֵד וּמַשְׁחִיר אֶת אֶצְבְּעוֹתַי.
עַל הַצַּד הַלָּבָן הָיְתָה כְּתוּבָה, בְּאוֹתוֹ שֶׁבֶר פֶּחָם, מִלָּה אַחַת בִּלְבַד: “מוּדָאךְ”.
מַזְכֶּרֶת זוֹ מֻנַחַת בְּרֶגַע זֶה מוּל עֵינַי, אֲבָל שׁוּם סִימָן כָּתוּב לֹא נוֹתַר עוֹד עָלֶיהָ, מִלְבַד קַו אֶחָד וְיָחִיד, שֶׁנִרְאֶה כְּאִלוּ נַעֲשָׂה בְּצִפֹּרֶן.
זֶה הָיָה סִיוּמָם שֶׁל מְאֹרְעוֹת הַלַּיְלָה.
מִיָד לְאַחַר מִכֵּן לָגְמוּ הַכֹּל “לְחַיִים” וְכֻלָנוּ שָׁכַבְנוּ לִישֹׁן.
אֲבָל סִילְבֶר הֶעֱנִישׁ בְּכָל זֹאת אֶת ג’וֹרְג' מֶרִי: הוּא הִצִיב אוֹתוֹ לִשְׁמִירָה וְאִיֵם כִּי דִינוֹ יִהְיֶה מָוֶת, אִם יְגַלֶה בּוֹ צֵל שֶׁל בְּגִידָה.
שָׁעָה אֲרֻכָּה חָלְפָה וְלֹא הִצְלַחְתִּי לְהֵרָדֵם; וֵאלֹהִים יוֹדֵעַ כִּי רֹאשִׁי הָיָה מָלֵא דְבָרִים לַחְשֹׁב עֲלֵיהֶם: עַל הָאִישׁ שֶׁהָרַגְתִּי אַחֲרֵי הַצָּהֳרַיִם; עַל הַמַּצָב הַמְּסֻכָּן שֶׁהָיִיתִי נָתוּן בּוֹ עַתָּה; וּמֵעַל הַכֹּל – עַל הַהִמוּר הַגָּדוֹל שֶׁל סִילְבֶר – בְּהַחֲזִיקוֹ בְּיָדוֹ הָאַחַת אֶת כָּל הַמּוֹרְדִים יַחְדָּו, וּבְגַשְׁשׁוֹ בְּיָדוֹ הַשְּׁנִיָּה אַחַר כָּל אֶמְצָעִי, כָּשֵׁר וְלֹא כָּשֵׁר, בְּמַטָרָה לְהַצִּיּל אֶת חַיָיו הָעֲלוּבִים.
הוּא עַצְמוֹ יָשֵׁן בְּשַׁלְוָה רַבָּה וְנָחַר בְּקוֹל רָם; וּבְכָל-זֹאת לִבִּי כָּאַב לִרְאוֹתוֹ בְּמַצָבוֹ זֶה – רָשָׁע כְּכָל שֶׁהָיָה, מֻקָף בְּסַכָּנוֹת נוֹרָאוֹת וַאֲיֻמוֹת, וּמְדַדֶה לְעֵבֶר עַמוּד-הַתְּלִיָה הַמַּמְתִּין לוֹ בְּאֶרֶץ מוֹלַדְתּוֹ.
30.
עַל תְּנַאי
הִתְעוֹרַרְתִּי, אוֹ לְיֶתֶר דִיוּק - כֻּלָנוּ הִתְעוֹרַרְנוּ, לְקוֹלוֹ שֶׁל הַשּׁוֹמֵר, שֶׁצָעַק בְּקוֹל שָׂמֵחַ מִשׁוּלֵי הַחֹרֶשׁ:
“אַהוֹי, הַבִּקְתָּה! הַדּוֹקְטוֹר בָּא!”
וְאָמְנָם, הָיָה זֶה הָרוֹפֵא.
אַף-עַל-פִּי שֶׁשָׂמַחְתִּי לַבְּשׂוֹרָה, הָיְתָה שְׂמְחָתִי מְהוּלָה בַּחֲשָׁשׁ קַל.
רִגְשׁוֹת-אַשְׁמָה מִלֹאוּ אֶת לִבִּי מִשֶׁזָכַרְתִּי אֶת הִתְנַהֲגוּתִי פּוֹרֶקֶת הָעֹל; וּמִשֶׁנוֹכַחְתִּי עַכְשָׁו לָדַעַת לְאַן הֵבִיאָה אוֹתִי הַרְפַּתְקָה זוֹ – אֶל חֲבוּרָתָם שֶׁל בְּנֵי בְּלִיַעַל תְּאֵבֵי נָקָם – יָדַעְתִּי כִּי אֶתְבַּיֵשׁ לְהַבִּיט אֶל תּוֹךְ עֵינָיו שֶׁל ד"ר לִיבְסִי.
הוּא וַדַאי קָם עִם חֲשֵׁכָה, שֶׁכֵּן הַיּוֹם אַךְ זֶה עָלָה; וּמִשֶׁמִהַרְתִּי אֶל אֶשְׁנָב הַיֶּרִי וְהֵצַצְתִּי הַחוּצָה, רָאִיתִי אוֹתוֹ פּוֹסֵעַ – מַמָּשׁ כְּסִילְבֶר בִּשְׁעָתוֹ – בְּתוֹךְ עֲרָפֶל הָבִיל, שֶׁהִגִיעַ כִּמְעַט עַד לְבִרְכָּיו.
“הֵי, דוֹקְטוֹר, בֹּקֶר טוֹב וְנָעִים לְךָ, אֲדוֹנִי!” קָרָא סִילְבֶר, שֶׁהָיָה עֵר לַחֲלוּטִין וְשָׁפַע מַצַב-רוּחַ מְרוֹמָם, “זֶה טוֹב לָקוּם מֻקְדָם, כְּמוֹ שֶׁאוֹמֵר הַפִּתְגָם: הַצִּפּוֹר הַמַּשְׁכִּימָה לְהִתְעוֹרֵר – זוֹכָה בְּפֵרוּרִים לְנַקֵר.
ג’וֹרְג', תָּזִיז אֶת הַטְּלָפַיִם שֶׁלְךְ וַעֲזֹר לַדּוֹקְטוֹר לְטַפֵּס אֶל הַסִּפּוּן.
הַכֹּל הוֹלֵךְ בְּסֵדֶר, וְהַחוֹלִים שֶׁלְּךָ מַרְגִישִׁים יוֹצֵא מֵהַכְּלָל.”
כָּךְ הוּא הוֹסִיף לְפַטְפֵט, בְּעָמְדוֹ עַל רֹאשׁ-הַגִּבְעָה, הַקַּב מִתַּחַת לְבֵית-שֶׁחְיוֹ וְיָדוֹ הַשְּׁנִיָּה נִשְׁעֶנֶת אֶל קִיר הַבִּקְתָּה – אוֹתוֹ ג’ון סִילְבֶר הַיָּשָׁן וְהָאָהוּד – בְּקוֹלוֹ, בְּהִתְנַהֲגוּתוֹ וּבְמַצַב-רוּחוֹ.
“יֵשׁ לָנוּ גַם הַפְתָּעָה קְטַנָה בִּשְׁבִילְךָ, דוֹקְטוֹר,” הִמְשִׁיךְ הַטַּבָּח, “יֵשׁ לָנוּ כָּאן אוֹרֵחַ קָטָן, חִי חִי, מִסְתַּנֵן שֶׁבָּא לְבַקֵר אוֹתָנוּ, וְהוּא נִרְאָה שָׁלֵם וְנֵחְמָד כְּמוֹ גְדִי; יָשַׁן בַּלַּיְלָה מַמָשׁ כְּמוֹ שׁוֹטֵר-מֶכֶס, בְּחַיַי, מַמָשׁ עַל יַד ג’וֹן – גֶזַע מוּל גֶזֶע הָיִינוּ כָּל הַלַּיְלָה כֻּלוֹ…”
בֵּינָתַיִם הִגִיעַ ד"ר לִיבְסִי אֶל הַבִּקְתָּה וְעָמַד מוּל הַטַּבָּח.
יָכֹלְתִּי לִשְׁמֹעַ אֶת הַשֹּׁנִי בְּקוֹלוֹ מִשֶׁשָׁאֵל:
“לֹא גִ’ים?”
“כֵּן כֵּן, אוֹתוֹ גִ’ים בְּדִיוּק שֶׁאֲנַחְנוּ מַכִּירִים.” עָנָה סִילְבֶר.
הָרוֹפֵא עָמַד עַל מְקוֹמוֹ מִבְּלִי לוֹמַר דָבָר, וְעָבְרָה מַחֲצִית הַדַּקָה עַד שֶׁהִתְאוֹשֵׁשׁ וְהִמְשִׁיךְ לָלֶכֶת.
“יָפֶה יָפֶה,” אָמַר לְבַסוֹף, “הַתַּפְקִיד קוֹדֵם לַתַּעֲנוּג, כְּמוֹ שֶׁאָמַרְתָּ בְּעַצְמְךָ, סִילְבֶר.
הָבָה וְנִגַשׁ לִבְדֹק אֶת הַחוֹלִים שֶׁלְּךָ.”
לְאַחַר רֶגַע הוּא נִכְנַס לַבִּקְתָּה, שָׁלַח לְעֶבְרִי מְנוֹד-רֹאשׁ קוֹדֵר וְנִגַשׁ לִבְדֹק אֶת הַחוֹלִים.
פָּנָיו לֹא הִבִּיעוּ כָּל דְאָגָה, אִם כִּי הוּא יָדַע הֵיטֵב שֶׁחַיָיו בְּקֶרֶב בְּנֵי-בְּלִיַעַל אֵלֶה תְּלוּיִים עַל חוּט הַשַּׂעֲרָה; הוּא פִּטְפֵּט עִם חוֹלָיו בְּקְלִילוּת, כְּאִלוּ הָיָה זֶה בִּקוּר שִׁגְרָתִי אֵצֶל מִשְׁפָּחָה שְׁלֵוָה מִלָקוֹחוֹתָיו.
אֲנִי מַנִיחַ כִּי הִתְנַהֲגוּתוֹ זוֹ הִשְׁפִּיעָה לְטוֹבָה עַל הַשּׁוֹדְדִים, שֶׁכֵּן גַם הֵם עַצְמָם הֵגִיבוּ עַל דְבָרָיו כְּאִלוּ דָבָר לֹא הִתְרַחֵשׁ לָאַחֲרוֹנָה, וּכְאִלוּ הוּא עֲדַיִן רוֹפֵא הַאֳנִיָּה וְהֵם הַמַּלָחִים הָעוֹשִׂים מְלַאכְתָּם אֱמוּנָה.
“הַפֶּצַע שֶׁלְּךָ הוֹלֵךְ וּמִתְרַפֵּא, יְדִידִי,” פָּנָה אֶל הַבַּרְנָשׁ בַּעַל הָרֹאשׁ הֶחָבוּש, “אִם כִּי אֲנִי חַיָב לוֹמַר, שֶׁהָיָה לְךְ יוֹתֵר מַזָל מֵאֲשֶׁר שֵׂכֶל.
הַגֻּלְגֹּלֶת שֶׁלְּךָ עֲשׂוּיָה וַדַאי מִבַּרְזֶל.
וְאַתָּה, ג’וֹרְג', מַה שְׁלוֹמְךָ הַיּוֹם? צֶבַע הַפָּנִים שֶׁלְּךָ נָאֶה מְאֹד, בְּהֶחְלֵט; הַכָּבֵד שֶׁלְּךָ, יְדִידִי, עוֹשֶׂה קְצָת צָרוֹת.
הַאִם לָקַחְתָּ אֶת הַתְּרוּפָה? הַאִם הוּא לָקַח אֶת הַתְּרוּפָה, רַבּוֹתַי?”
“כֵּן, כֵּן, דוֹקְטוֹר, הוּא לָקַח אוֹתָהּ, סְמֹךְ עָלֵינוּ!” הֵשִׁיב מוֹרְגַן.
“כִּי, מְבִינִים אַתֶּם, מֵאָז נַעֲשֵׂיתִי רוֹפֵא-מוֹרְדִים, אוֹ כְּפִי שֶׁאֲנִי מַעֲדִיף לְכַנוֹת אֶת עַצְמִי, רוֹפֵא-אֲסִירִים,” אָמַר ד"ר לִיבְסִי בַּאֲדִיבוּת נִלְבֶּבֶת בְּיוֹתֵר, “אֲנִי רוֹאֶה זֹאת לְכָבוֹד רַב שֶׁלֹא לֹאבֵּד גַם אָדָם אֶחָד, הַמָּעֳמָד לְעַמוּד-הַתְּלִיָה שֶׁל הַמֶּלֶךְ ג’וֹרְג', אֵל מֶלֶךְ נְצֹר!”
הַבִּרְיוֹנִים הִבִּיטוּ אִישׁ בְּרֵעֵהוּ, אַךְ בָּלְעוּ בִּשְׁתִיקָה אֶת הָעֲקִיצָה.
“דִיק לֹא מַרְגִישׁ כָּל כָּךְ טוֹב, דוֹקְטוֹר,” אָמַר אֶחָד.
“הַאֻמְנָם?” אָמַר הָרוֹפֵא, “וּבְכֵן, גַשׁ הֵנָה, דִיק, וְהוֹצֵא אֶת לְשׁוֹנְךָ.
נָכוֹן, אֵין פֶּלֶא שֶׁהוּא אֵינֶנוּ מַרְגִישׁ בְּטוֹב.
הַלָּשׁוֹן שֶׁלוֹ עֲלוּלָה לְהַפְחִיד אֶת הָאוֹיֵב הַנּוֹרָא בְּיוֹתֵר.
עוֹד מִקְרֶה שֶׁל קָדַחַת.”
“אָה, אַתֶּם רוֹאִים?” אָמַר מוֹרְגַן, “זֶה בָּא לוֹ מִפְּנֵי שֶׁקָרַע אֶת הַתַּנַ”ךְ."
“זֶה בָּא לוֹ, כִּלְשׁוֹנְךָ, מִשׁוּם שֶׁהוּא חֲמוֹר-גָרֶם,” הֵשִׁיב הָרוֹפֵא, “וּמִשׁוּם שֶׁאֵינְכֶם מִסֻגָלִים לְהַבְחִין בֵּין אֲוִיר צַח לְבֵין אֵדֵי רַעַל, בֵּין אֲדָמָה יְבֵשָׁה לְבֵין בִּצָה מַמְאִירָה.
לֹא אֶתְפַּלֵא כְּלָל – אָמְנָם, בֵּינָתַיִם זוֹהִי הַשְׁעָרָה בִּלְבַד – אִם הַקָּדַחַת תִּתְקֹף אֶת כֻּלְכֶם.
לֹא מְצָאתֶם מָקוֹם אַחֵר לְהָקִים מַחֲנֶה, אֶלָא דַוְקָא בְּשֶׁטַח שֶׁל בִּצוֹת? אֲנִי מִתְפַּלֵא עָלֶיךָ, סִילְבֶר; חָשַׁבְתִּי כִּי אַתָּה נָבוֹן יוֹתֵר מִכָּל יְדִידֶיךָ הַיּוֹשְׁבִים מוּלֵנוּ; וּבְכָל-זֹאת הִתְעַלַמְתָּ מִן הַכְּלָלִים הַפְּשׁוּטִים בְּיוֹתֵר שֶׁל שְׁמִירַת הַבְּרִיאוּת.”
“וּבְכֵן,” הוֹסִיף הָרוֹפֵא, לְאַחַר שֶׁנָתַן לְכָל אֶחָד וְאֶחָד מֵחוֹלָיו אֶת תְּרוּפָתוֹ, וּלְאַחַר שֶׁהֵם בָּלְעוּ אֶת הַסַּמִים תּוֹךְ צְחוֹק צַיְתָנִי, כְּאִלוּ הָיוּ תַּלְמִידֵי בֵּית-סֵפֶר וְלֹא אַנְשֵׁי-דָמִים קְשׁוּחִים, “וּבְכֵן, זֶה הַכֹּל לְהַיּוֹם.
וְעַכְשָׁו, סִילְבֶר, הָיִיתִי רוֹצֶה לְשוֹחֵחַ בִּרְשׁוּתְךָ עִם אוֹתוֹ נַעַר.” וְהוּא הֵנִיעַ רֹאשׁוֹ בַּאֲדִישׁוּת לְעֶבְרִי.
ג’וֹרְג' מֶרִי עָמַד לְיַד הַדֶּלֶת וְיָרַק תּוֹךְ גִדוּף אֶת שְׁאֵרִית הַתְּרוּפָה הַמָּרָה מִפִּיו; אַךְ לְמִשְׁמַע בַּקָשָׁתוֹ זוֹ שֶׁל הָרוֹפֵא, זִנֵק פְּנִימָה בְּהִתְרַגְשׁוּת עַזָה וְצָעַק:
“לֹא, לְכָל הַשֵּׁדִים!”
סִילְבֶר חָבַט בְּכַף-יָד פְּתוּחָה עַל מִכְסֶה הֶחָבִית.
“שֶׁ-קֶט!” שָׁאַג, כְּשֶׁהוּא מַבִּיט עַל סְבִיבוֹתָיו כְּאַרְיֵה, “דוֹקְטוֹר,” הִמְשִׁיךְ בִּנְעִימַת קוֹלוֹ הָרְגִילָה, “חָשַׁבְתִּי עַל הָעִנְיָן הַזֶּה, וַאֲנִי יוֹדֵעַ יָפֶה עַד כַּמָּה אַתָּה מְחַבֵּב יֶלֶד זֶה.
כֻּלָנוּ אֲסִירֵי תּוֹדָה עַל הַיַּחַס הַיָּפֶה שֶׁלְּךָ אֵלֵינוּ, וּכְפִי שֶׁאַתָּה רוֹאֶה אֲנַחְנוּ סוֹמְכִים עָלֶיךָ וּבוֹלְעִים אֶת הָרְפוּאוֹת הָאֵלֶה כְּאִלוּ הָיוּ רוּם.
חָשַׁבְתִּי עַל הָעִנְיָן וּמָצָאתִי דֶרֶךְ שֶׁתִּתְקַבֵּל עַל דַעַת כֻּלָם.
הוֹקִינְס, אַתָּה מוּכָן לָתֵת לִי אֶת מִלַת-הַכָּבוֹד שֶׁל גֶ’נְטֶלְמֶן צָעִיר – כִּי אַתָּה בֶּאֱמֶת גֶ’נְטֶלְמֶן צָעִיר, אֲפִלוּ שֶׁנוֹלַדְתָּ בְּמִשְׁפָּחָה עֲנִיָּה – מִלַת-כָּבוֹד שֶׁלֹא תַּחְתֹּךְ שׁוּב אֶת כֶּבֶל-הָעֹגֶן שֶׁלְּךָ?”
נָתַתִּי לוֹ בְּלֹא הִסוּס אֶת הַהַבְטָחָה שֶׁבִּקֵשׁ.
“וְעַכְשָׁו, דוֹקְטוֹר,” הִמְשִׁיךְ סִילְבֶר, “אַתָּה יָכוֹל לָצֵאת וְלַעֲבֹר אֶת הַגָּדֵר לְצִדָהּ הַשֵּׁנִי; וְאַחֲרֵי שֶׁתַּעֲבֹר לְצַד שֵׁנִי אָבִיא אֲנִי אֶת הַבָּחוּר אֶל הַחוֹמָה, לַצַּד שֶׁלָנוּ כַּמּוּבָן, וַאֲנִי חוֹשֵׁב שֶׁתּוּכְלוּ לְפַטְפֵּט דֶרֶךְ הַסְּדָקִים.
לֵךְ לְשָׁלוֹם, אֲדוֹנִי, וְאַל תִּשְׁכַּח לִמְסֹר דְרִישַׁת-שָׁלוֹם חַמָה לָאָצִיל וְלַקֶּפְּטֵן סְמוֹלֶט.”
בְּרֶגַע שֶׁהָרוֹפֵא יָצָא אֶת הַבִּקְתָּה פָּרַץ זַעְמָם שֶׁל הַמּוֹרְדִים כְּרַעַם שֶׁל תּוֹתָח.
הַכֹּל הֶאֱשִׁימוּ אֶת סִילְבֶר בְּדוּ-פַּרְצוּפִיוּת, טָעֲנוּ כִּי הוּא מְנַסֶה לִכְרֹת שָׁלוֹם פְּרָטִי לְעַצְמוֹ עִם הַקְּבַרְנִיט וַאֲנָשָׁיו, כִּי הוּא מַפְקִיר אֶת עִנְיְנֵיהֶם שֶׁל שֻׁתָּפָיו לַמֶּרֶד; בִּקְצָרָה – הֵם הֶאֱשִׁימוּהוּ בְּאוֹתוֹ דָבָר מַמָשׁ שֶׁאָמְנָם זָמַם לַעֲשׂוֹת.
הַדָּבָר הָיָה כָּל-כָּךְ בָּרוּר, עַד שֶׁלֹא יָכֹלְתִּי לְהַעֲלוֹת עַל דַעְתִּי כֵּיצַד יַצְלִיחַ לְשַׁכֵּךְ אֶת זַעְמָם.
אַךְ רוּחוֹ הָיְתָה אֵיתָנָה יוֹתֵר מִשֶׁל כֻּלָם יַחַד, וְנִצְחוֹן לֵיל-אֶמֶשׁ לֹא נִמְחָה עֲדַיִן מִזִכְרוֹנָם.
הוּא כִּנָה אוֹתָם טִפְּשִׁים וְחַסְרֵי שֵׂכֶל וּשְׁאָר תְּאָרִים נִקְלִים שֶׁתִּרְצוּ, אָמַר שֶׁיֵשׁ חֲשִׁיבוּת רַבָּה בְּיוֹתֵר לְשִׂיחָתִי עִם הָרוֹפֵא, נִפְנֵף בַּמַּפָּה לְמוּל עֵינֵיהֶם, שָׁאַל אוֹתָם אִם אָמְנָם מִתְכַּוְנִים הֵם לְהָפֵר אֶת הַהֶסְכֵּם בְּעֶצֶם הַיּוֹם שֶׁהֵם יוֹצְאִים לְגַלוֹת אֶת הַמַּטְמוֹן.
“לֹא, לְכָל הַשֵּׁדִים!” צָעַק, “אֲנַחְנוּ נְפַצְפֵּץ אֶת הַהֶסְכֵּם כְּשֶׁיַּגִיעַ הַזְּמַן הַמַּתְאִים וְעַד אָז אַמְשִׁיךְ לְהִתְחַנֵף אֶל הַדּוֹקְטוֹר, אֲפִלוּ אִם אֶצְטָרֵךְ לְמַלֵא אֶת הַמַּגָפַיִם שֶׁלוֹ בְּרוּם.”
אַחַר-כָּךְ צִוָה עֲלֵיהֶם לְהַדְלִיק מֵחָדָשׁ אֶת הַמְּדוּרָה וְדִדָה הַחוּצָה בְּעֶזְרַת הַקַּב שֶׁלוֹ, כְּשֶׁכַּף-יָדוֹ מֻנַחַת עַל כְּתֵפִי, בְּהוֹתִירו אוֹתָם מֵאֲחוֹרָיו נְבוּכִים וְשׁוֹתְקִים, יוֹתֵר בִּזְכוּת כּשֶׁר לַהֲגוֹ מֵאֲשֶׁר כּשֶׁר-הַשִּׁכְנוּעַ שֶׁלוֹ.
“לְאַט, יֶלֶד, לְאַט,” אָמַר לִי, “הֵם עֲלוּלִים לְכַתֵּר אוֹתָנוּ חַת-שְׁתַּיִם, אִם יִרְאוּ אוֹתָנוּ מְמַהֲרִים.”
פָּסַעְנוּ אֵפוֹא לְאִטֵנוּ עַל-פְּנֵי הַמִּדְרוֹן הַחוֹלִי, אֶל הַמָּקוֹם שֶׁבּוֹ חִכָּה לָנוּ ד"ר לִיבְסִי בְּצִדָהּ הַשֵּׁנִי שֶׁל הַחוֹמָה, וּבְרֶגַע שֶׁנִמְצֵאנוּ בְּמֶרְחָק שֶׁל דִבּוּר עָצַר סִילְבֶר וְהִפְנָה רֹאשׁוֹ אֶל הַגָּדֵר.
“כְּדַאי שֶׁתָּשִׂים לֵב גַם לַדָּבָר הַזֶּה, דוֹקְטוֹר,” אָמַר, “הַיֶּלֶד יְסַפֵּר לְךָ אֵיךְ הִצַלְתִּי אֶת הַחַיִים שֶׁלוֹ, וְאֵיךְ הִדִיחוּ אוֹתִי בִּגְלַל זֶה, תַּאֲמִין לִי.
תַּגִיד בְּעַצְמְךָ, דוֹקְטוֹר, כְּשֶׁהַבֶּן-אָדָם מִסְתַּכֵּן כָּל-כָּךְ וּמְנַוֵט אֶת הַסִּירָה שֶׁלוֹ נֶגֶד הָרוּחַ, כָּמוֹנִי, אַתָּה לֹא חוֹשֵׁב שֶׁמַגִיעָה לוֹ אֵיזוֹ מִלָּה טוֹבָה? שִׂים לֵב, בְּבַקָשָׁה, עַכְשָׁו מְדֻבָּר לֹא רַק בַּחַיִים שֶׁלִי, אֶלָא גַם בַּחַיִים שֶׁל הַיֶּלֶד הַזֶּה.
לָכֵן תְּדַבֵּר עָלַי טוֹבוֹת, דוֹקְטוֹר, וְתִתֵּן לִי טִיפּ-טִפַּת תִּקְוָה לְהַמְשִׁיךְ הָלְאָה, בְּבַקָשָׁה מִמְךָ.”
עַכְשָׁו, מִשֶׁהָיָה מִחוּץ לַבִּקְתָּה, עִם גַבּוֹ לְעֵבֶר יְדִידָיו, הָיָה סִילְבֶר אָדָם אַחֵר לַחֲלוּטִין, לְחָיָיו הָיוּ נְפוּלוֹת, קוֹלוֹ רָעַד וְרוּחוֹ מִדֻכְדֶכֶת בְּיוֹתֵר.
“מַה קָרָה, ג’וֹן, הַאִם אַתָּה פּוֹחֵד?” שָׁאַל הָרוֹפֵא.
“דוֹקְטוֹר, אֲנִי אֵינֶנִי פַּחְדָן, לֹא עַד כְּדֵי כָּךְ!” אָמַר וּמָחַט בְּאֶצְבְּעוֹתָיו, “וְאִלוּ פָּחַדְתִּי – לֹא הָיִיתִי מְגַלֶה אֶת זֶה.
אֲבָל אֲנִי אֶהְיֶה הוֹגֶן אִתְּךָ: אֲנִי רוֹעֵד כֻּלִי לַמַּחֲשָׁבָה עַל חֶבֶל-הַתְּלִיָה.
אַתָּה אָדָם טוֹב וְגַם יָשָׁר, בַּחַיִים שֶׁלִי לֹא רָאִיתִי אָדָם יָשָׁר יוֹתֵר, וְאַתָּה לֹא תִּשְׁכַּח אֶת הַטּוֹבוֹת שֶׁעָשִׂיתִי, בְּדִיוּק כְּמוֹ שֶׁלֹא תִּשְׁכַּח אֶת הָרָעוֹת, אֲנִי יוֹדֵעַ.
וְעַכְשָׁו אֲנִי הוֹלֵךְ הַצִּדָה – תִּרְאֶה בְּעַצְמְךָ – וּמַשְׁאִיר אוֹתְךָ וְאֶת גִ’ים לְבַדְכֶם.
וְאַתָּה תּוֹסִיף גַם אֶת זֶה לַחֶשְׁבּוֹן, בְּבַקָשָׁה.
כִּי זֶהוּ טִיוּל דֵי הָגוּן שֶׁאֲנִי עוֹשֶׂה.”
וּבְאָמְרוֹ כֵּן פָּסַע מֶרְחַק-מָה לְאָחוֹר, עַד שֶׁיָצָא מִטְוַח-שְׁמִיעָה, הִתְיַשֵׁב עַל גֶזַע-עֵץ מְרֻחָק וְהִתְחִיל שׁוֹרֵק.
מִפַּעַם בְּפַעַם הָיָה מִסְתּוֹבֵב עַל מְקוֹם-מוֹשָׁבוֹ, כְּדֵי שֶׁיוּכַל לִשְׁלֹט בְּעֵינָיו – לִפְעָמִים עָלַי וְעַל הָרוֹפֵא, לִפְעָמִים עַל בִּרְיוֹנָיו הַמַּרְדָנִים, שֶׁפָּסְעוּ אָנֶה וָאָנָה עַל הַחוֹל, בַּהֲבִיאָם מִן הַבִּקְתָּה אֶל הַמְּדוּרָה לֶחֶם וּבָשָׂר לַאֲרוּחַת-הַבֹּקֶר.
“וּבְכֵן, גִ’ים,” אָמַר הָרוֹפֵא בְּעֶצֶב, “הִנֵּה אַתָּה כָּאן.
מַה שֶׁרָקַחְתָּ – זֹאת אַתָּה אוֹכֵל עַכְשָׁו, יַלְדִי.
אֱלֹהִים יוֹדֵעַ, שֶׁאֵינֶנִי מְסֻגָל עַכְשָׁו לְהַאֲשִׁים אוֹתָךְ; אֲבָל זֹאת חַיָב אֲנִי לוֹמַר, יִהְיֶה זֶה הוֹגֵן אוֹ לֹא.
כָּל עוֹד הָיָה קַפִּיטַן סְמוֹלֶט בָּרִיא, לֹא הֵעַזְתָּ לַחֲמֹק וּלְהִסְתַּלֵק; אֲבָל לְאַחַר שֶׁנִפְצַע וְלֹא יָכוֹל הָיָה לְהַפְרִיעַ לְךָ – קַמְתָּ וְהִסְתַּלַקְתָּ.
בֵּאלֹהִים, הָיָה זֶה מַעֲשֶׂה שָׁפָל בְּיוֹתֵר, גִ’ים!”
לֹא אַעְלִים מִכֶּם שֶׁלְמִשְׁמַע הַמִּלִים הָאֵלֶה פָּרַצְתִּי בִּבְכִי.
“דוֹקְטוֹר,” אָמַרְתִּי, “רַחֵם עָלַי.
הֶאֱשַׁמְתִּי אֶת עַצְמִי דִי וְהוֹתֵר.
חַיי אֲבוּדִים בֵּין כֹּה וָכֹה, וְהָיִיתִי מֵת מִזְמַן אִלוּ סִילְבֶר לֹא הֵגֵן עָלַי.
וְתַאֲמִין לִי, דוֹקְטוֹר, לֹא אִכְפַּת לִי לָמוּת, וְאוּלַי אֲנִי אֲפִילוּ רָאוּי לָזֶה; אֲבָל אֲנִי פּוֹחֵד מֵעִנוּיִים.
אִם הֵם יַתְחִילוּ לְעַנוֹת אוֹתִי…”
“גִ’ים” שִׁסַע אוֹתִי הָרוֹפֵא, וְקוֹלוֹ הִשְׁתַּנָה עַד מְאֹד, “גִ’ים, אִינֶנִי מוּכָן לְהַסְכִּים לָזֹאת.
קְפֹץ לַצַּד הַשֵּׁנִי וְנִסְתַּלֵק מִכָּאן.”
“דוֹקְטוֹר,” אָמַרְתִּי, “נָתַתִּי אֶת מִלַת-הַכָּבוֹד שֶׁלִי.”
“אֲנִי יוֹדֵעַ, יוֹדֵעַ,” קָרָא בְּקוֹל, “אֲבָל עַכְשָיו עָלֵינוּ לִשְׁכֹּחַ זֹאת, גִ’ים.
אֲנִי לוֹקֵחַ זֹאת עַל מַצְפּוּנִי, הַכֹּל בַּכֹּל, יַלְדִי, הָאַשְׁמָה עִם הַכְּלִימָה.
אֵינֶנִי יָכוֹל לְהַרְשׁוֹת לְךָ לְהִשָׁאֵר כָּאן.
קְפֹץ! קְפִיצָה אַחַת וְאַתָּה בַּחוּץ, וְאָז נָרוּץ כְּאַיָלוֹת שְׁלוּחוֹת.”
“לֹא,” עָנִיתִי, “אַתָּה יוֹדֵעַ יָפֶה מְאֹד שֶׁגַם אַתָּה לֹא הָיִיתָ עוֹשֶׂה דָבָר כָּזֶה.
לֹא אַתָּה, לֹא טְרִילוֹנֵי, לֹא קַפִּיטַן סְמוֹלֶט; וְגַם אֲנִי לֹא אֶעֱשֶׂה זֹאת.
סִילְבֶר הֶאֱמִין לִי, נָתַתִּי לוֹ הֵן-צֶדֶק, וַאֲנִי נִשְׁאָר.
אֲבָל אַתָּה הִפְרַעְתָּ לִי לְהַמְשִׁיךְ, דוֹקְטוֹר.
אִם הֵם יַתְחִילוּ לְעַנוֹת אוֹתִי, אֲנִי עָלוּל לְגַלוֹת לָהֶם אֵיפֹה הֶחְבֵּאתִי אֶת הָאֳנִיָּה; כִּי אֲנִי הִשְׁתַּלַטְתִּי עַל הָאֳנִיָּה, קְצָת בְּמַזָל וּקְצָת בְּהֶעָזָה, וְהִיא נִמְצֵאת עַכְשָׁו בַּמִּפְרָצוֹן הַצְּפוֹנִי, עַל הַחוֹף הַדְּרוֹמִי.”
“הָאֳנִיָּה!” קָרָא הָרוֹפֵא.
סִפַּרְתִּי לוֹ בִּמְהִירוּת אֶת כָּל הַהַרְפַּתְקָאוֹת שֶׁלִי וְהוּא הֶאֱזִין לִדְבָרַי בִּדְמָמָה.
“נִרְאֶה שֶׁיֵשׁ כָּאן יַד-הַגּוֹרָל,” הֵעִיר לְאַחַר שֶׁסִיַמְתִּי אֶת סִפּוּרִי, “בְּכָל שָׁלָב וְשָׁלָב הָיִיתָ אַתָּה זֶה שֶׁהִצִיל אֶת חַיֵינוּ; וְהַאִם חוֹשֵׁב אַתָּה כִּי נַנִיחַ לָהֶם לְקַפֵּד אֶת חַיֶיךָ שֶׁלְּךָ? לֹא, גִ’ים.
אַתָּה גִלִיתָ אֶת הַקֶּשֶׁר נֶגְדֵנוּ; אַתָּה מָצָאתָ אֶת בֶּן גַן, הַמַּעֲשֶׁה הַנִּפְלָא בְּיוֹתֵר שֶׁעָשִׂיתָ, אוֹ תַּעֲשֶׂה, גַם אִם תִּחְיֶה תִּשְׁעִים שָׁנָה.
וְאִם אֲנַחְנוּ כְּבָר מְדַבְּרִים עַל בֶּן גַן, הֲרֵי הוּא שֵׁד בִּדְמוּת אָדָם, בֵּאלֹהִים.
סִילְבֶר!” צָעַק פִּתְאֹם, “סִילְבֶר, רְצוֹנִי לָתֵת לְךָ עֵצָה טוֹבָה,” אָמַר לְאַחַר שֶׁהַטַּבָּח קָרַב אֵלֵינוּ, “אַל נָא תְּמַהֵר לְחַפֵּשׂ אֶת הַמַּטְמוֹן.”
“לָמָה, דוֹקְטוֹר? אֲנִי אֶעֱשֶׂה כֹּל מָה שֶׁרַק אֶפְשָׁר, וְזֶה לֹא הַרְבֶּה,” אָמַר סִילְבֶר, “וּבַחִיפּוּשִׂים הָאֵלֶה אַחֲרֵי הָאוֹצָר אוּכַל רַק לְהַצִּיּל אֶת הַחַיִים שֶׁלִי וְאֶת חַיָיו שֶׁל הַיֶּלֶד הַזֶּה.
וְאִם אֲנִי אוֹמֵר לְךָ אֶת זֶה, אַתָּה יָכוֹל לִסְמוֹךְ עָלַי.”
“טוֹב, סִילְבֶר,” הֵשִׁיב הָרוֹפֵא, “אִם אָמְנָם כָּךְ הַדָּבָר, אֶעֲשֶׂה צַעַד אֶחַד נוֹסָף: לְאַחַר שֶׁתִמְצָא אוֹתוֹ – הִכּוֹן לְעֵת צָרָה.”
“דוֹקְטוֹר,” אָמַר סִילְבֶר, “בֵּין גֶבֶר לְגֶבֶר, זֶה יוֹתֵר מִדַי וְגַם פָּחוֹת מִדַי.
מָה אַתֶּם מְחַפְּשִׂים פֹּה עַכְשָׁו, לָמָה עֲזַבְתֶּם אֶת הַבִּקְתָּה, לָמָה נְתַתֶּם לִי אֶת הַמַּפָּה הַזֹּאת – אֵין לִי שׁוּם מֻשָׂג, אוֹ אוּלַי יֵשׁ לִי? וּבְכָל-זֹאת מִלֵאתִי בְּעֵינַיִם עֲצוּמוֹת כָּל מַה שֶׁבִּקַשְׁתֶּם מִמֶנִי, בְּלִי לִשְׁאֹל מִלָּה.
אֲבָל לֹא, זֶה כְּבָר יוֹתֵר מִדַי.
מַה שָׁוָה הָעֵצָה הַזֹּאת, אִם אַתָּה לֹא אוֹמֵר בְּגָלוּי מָה הַכָּוָנָה שֶׁלָהּ? רַק תַּגִיד לִי אֶת זֶה, וַאֲנִי עוֹזֵב אֶת הַהֶגֶה.”
“לֹא,” אָמַר הָרוֹפֵא בְּקוֹל מְהֻרְהָר, “אָסוּר לִי לוֹמַר לְךָ יוֹתֵר מִזֶה.
אֵין זֶה רַק הַסּוֹד שֶׁלִי.
בְּהֵן-צֶדֶק, סִילְבֶר, אִם הָיָה זֶה רַק סוֹדִי שֶׁלִי הָיִיתִי מְגָלֶה לְךָ אוֹתוֹ.
אַךְ אֲנִי אַרְחִיק לֶכֶת לִקְרָאתְךָ עַד גְבוּל הָאֶפְשָׁר וְאֶעֱשֶׂה צַעַד נוֹסָף.
קֹדֶם כֹּל, אַעֲנִיק לְךָ קֶרֶן שֶׁל תִקְוָה, סִילְבֶר.
אִם נֵצֵא שְׁנֵינוּ חַיִים מִן הַמַּלְכֹּדֶת הַזֹּאת, אֶעֱשֶׂה הַכֹּל עַל-מְנָת לְהַצִּיּל אוֹתְךָ.
רְאֵה זֹאת כְּמִין נֶדֶר.”
פָּנָיו שֶׁל סִילְבֶר זָרְחוּ וְהוּא קָרָא בְּקוֹל:
“לֹא הָיִיתָ מְסֻגָל לוֹמַר יוֹתֵר מִזֶה, אֲנִי בָּטוּחַ בָּזֹאת, דוֹקְטוֹר, גַם אִם הָיִיתָ אִמִי הַטּוֹבָה.”
“וּבְכֵן, עַד כָּאן הַסְּעִיף הָרִאשׁוֹן,” הִמְשִׁיךְ הָרוֹפֵא, “וְהַסְּעִיף הַשֵּׁנִי הוּא תּוֹסֶפֶת שֶׁל עֵצָה.
הַחֲזֵק אֶת הַנַּעַר קָרוֹב אֵלֶיךָ.
וְאִם תִּזְדַקֵק לְעֶזְרָה – קְרָא בְּקוֹל.
אֲנִי אוֹשִׁיט לְךָ אוֹתָה, וְזוֹ תִּהְיֶה הוֹכָחָה כִּי לֹא הִשְׁמַעְתִּי לְךָ הַבְטָחוֹת-שַׁוְא.
לְהִתְרָאוֹת גִ’ים!”
ד"ר לִבְסִי לָחַץ אֶת יָדִי דֶרֶךְ סֶדֶק בַּחוֹמָה, הֵנִיד רֹאשׁוֹ לְעֵבֶר סִילְבֶר וּפָנָה בִּצְעָדִים מְהִירִים לְעֵבֶר הַחֹרֶשׁ.
31.
בְּעִקְבוֹת הָאוֹצָר – הַמַּצְפֵּן שֶׁל פְלִינְט
“גִ’ים,” אָמַר סִילְבֱר מִשֶׁהָיִינוּ לְבַדֵנוּ, “אֲנִי הִצַלְתִּי אֶת חַיֶיךָ, וְאַתָּה הִצַלְתָּ אֶת הַחַיִים שֶׁלִי; אֲנִי לֹא אֶשְׁכַּח אֶת זֶה.
רָאִיתִי אֵיךְ הַדּוֹקְטוֹר מְנַפְנֶף לְךָ בַּיָּד שֶׁתִּסְתַּלֵק יַחַד אִתּוֹ, בְּזָוֵית-הָעַיִן רָאִיתִי אֶת זֶה; וְרָאִיתִי אֵיךְ אַתָּה אוֹמֵר לוֹ ‘לֹא’, וְהֵבַנְתִּי אוֹתְךָ כְּאִלוּ שָׁמַעְתִּי אוֹתְךָ.
כָּל הַכָּבוֹד, גִ’ים.
זוֹהִי קֶרֶן-הַתִּקְוָה הָרִאשׁוֹנָה שֶׁלִי מֵאָז נִכְשְׁלָה הַהַתקָפָה, וְהַכֹּל הוֹדוֹת לְךָ.
וְעַכְשָׁו, גִ’ים, נִכָּנֵס וְנִתְכּוֹנֵן לָצֵאת וּלְחַפֵּשׂ אֶת הָאוֹצַר.
יֵשׁ הוֹרָאוֹת בְּרוּרוֹת לְחִפּוּשׂ, וְהֵן לֹא מוֹצְאוֹת חֵן בְּעֵינַי.
אֲנַחְנוּ שְׁנֵינוּ נִצְטָרֵךְ לָלֶכֶת בְּיַחַד, צְמוּדִים, גָב אֶל גַב, כְּמוֹ שֶׁאוֹמְרִים, וְאָז נַצְלִיחַ לְהַצִּיּל אֶת הָרָאשִׁים שֶׁלָנוּ לַמְרוֹת הַגּוֹרָל הַמְּמֻזָל שֶׁלִי.”
בְּאוֹתוֹ רֶגַע צָעַק אֵלֵינוּ מִישֶׁהוּ מִצַד הַמְּדוּרָה שֶׁאֲרוּחַת-הַבֹּקֶר מוּכָנָה, וְכַעֲבֹר רֶגַע כְּבָר יָשַׁבְנוּ עַל הַחוֹל וְלָעַסְנוּ בִּיסְקְוִיט וּבָשָׂר מְמֻלָח.
הַשּׁוֹדְדִים הֶעֱלוּ מְדוּרָה עֲנָקִית כָּל-כָּךְ, שֶׁאֶפְשָׁר הָיָה לִצְלוֹת עֶלֶיהָ שׁוֹר; וְהִיא הֵפִיצָה חֹם נוֹרָא כָּזֶה, שֶׁנִּתָּן הָיָה לָגֶשֶׁת אֵלֶיהָ רַק מִכֹּווּן הָרוּחַ, וְגַם אָז רַק בִּזְהִירוּת רַבָּה.
בְּאוֹתוֹ נֹהַג בַּזְבְּזָנִי הֵם הֵכִינוּ כַּמֻּיּוֹת אֹכֶל לְמִסְפַּר אֲנָשִׁים גָדוֹל פִּי שְׁלשָׁה לְפָחוֹת, וּלְבַסוֹף נָטַל אֶחָד מֵהֶם אֶת כָּל הַשְּׁאֵרִיּוֹת וְהִשְׁלִיכָן בִּצְחוֹק אָטוּם לְתוֹךְ הָאֵשׁ, שֶׁהִגְבִּירָה אֶת שַׁאֲגָתָהּ תּוֹךְ שְׂרֵפַת דֶלֶק יָקָר זֶה.
מֵעוֹלָם לֹא רָאִיתִי אֲנָשִׁים שֶׁיְזַלְזְלוּ כָּל-כָּךְ בְּדֵאֲגוֹת הַמָּחָר; כְּאִלוּ בִּקְשׁוּ לוֹמַר: נֹאכַל וְנִשְׁתֶּה, כִּי מָחָר נָמוּת.
נָכוֹן, הֵם הָיוּ נְכוֹנִים לְזַנֵק בְּאֹמֶץ-לֵב לִקְרַאת כָּל תִּגְרָה וְהִתְכַּתְּשׁוּת שֶׁל רֶגַע, אֲבָל הָיוּ נִכְשָׁלִים לַחֲלוּטִין בְּמַעֲרָכָה מְמֻשֶׁכֶת.
אֲפִילוּ סִילְבֶר, שֶׁסָעַד אֶת אֲרוּחָתוֹ בְּחֶבְרַת קַפִּיטַן פְלִינְט, הַיָּשׁוּב עַל כְּתֵפוֹ, לֹא הִשְׁמִיעַ גַם מִלָּה מַאֲשִׁימָה אַחַת עַל בַּזְבְּזָנוּת זוֹ.
דָבָר זֶה הִפְתִּיעַ אוֹתִי, שֶׁכֵּן דוֹמַנִי כִּי מֵעוֹלָם לֹא הָיָה פִּקֵחַ וְשָׁנוּן כָּל-כָּךְ כִּבְאוֹתוֹ בֹּקֶר.
“זֶהוּ זֶה, בַּחוּרִים,'' אָמַר, ''אֵיזֶה מָזָל יֵשׁ לָכֶם שֶׁצְלִי-אֵשׁ מַפְעִיל אֶת הָרֹאשׁ שֶׁלוֹ בִּשְׁבִיל כֻּלְכֶם.
סוֹף-סוֹף הִשַׁגְתִּי מַה שֶׁרָצִיתִי, סוֹף-סוֹף.
נָכוֹן, הָאֳנִיָּה בַּיָּדַיִם שֶׁלָהֶם, וְאֵיפֹה הִיא עוֹגֶנֶת אֵין לִי מֻשָׁג בֵּינָתַיִם.
אֲבָל בְּרֶגַע שֶׁהָאוֹצָר יִהְיֶה בְּיָדַיִם שֶׁלָנוּ נוּכַל לְזַנֵק וּלְחַפֵּשׂ אוֹתָה.
וְאָז, בַּחוּרִים, זֶה שֶׁהַסִּירוֹת הֵן שֶׁלוֹ – הוּא יִרְכַּב עַל כֻּלָם.”
הוּא הוֹסִיף לִטְחֹן מִלִים וּמָזוֹן בְּפֶה מָלֵא, בְּחַזְקוֹ אֶת תִּקְוָתָם וּבִטְחוֹנָם שֶׁל אֲנָשָׁיו, וּבָהּ בְּשָׁעָה – כָּךְ אֲנִי סָבוּר – גַם אֶת בִּטְחוֹנוֹ שֶׁלוֹ.
“וּמַה שֶׁנוֹגֵעַ לְבֶן-הָעֲרֻבָּה,” הִמְשִׁיךְ, “אֲנִי חוֹשֵׁב שֶׁזֹאת הָיְתָה הַשִּׂיחָה הָאַחֲרוֹנָה שֶׁלוֹ עִם אֵלֶה שֶׁהוּא כָּל-כָּךְ אוֹהֵב.
הִשַׂגְתִּי אֶת הַיְּדִיעוֹת שֶׁהָיִיתִי מְעֻנְיָן לְהַשִׂיג, וְהַכֹּל הוֹדוֹת לוֹ; אֲבָל הָעֵסֶק הַזֶּה נִגְמַר.
כְּשֶׁנֵצֵא לְחַפֵּשׂ אֶת הָאוֹצָר הוּא יֵלֵךְ עַל-יָדִי קָשׁוּר בְּחֶבֶל, כִּי אֲנַחְנוּ מֻכְרָחִים לִשְׁמוֹר עָלָיו עַל כָּל צָרָה שֶׁלֹא תָּבוֹא, כְּאִלוּ הַגּוּף שֶׁלוֹ זָהָב טָהוֹר.
בְּרֶגַע שֶׁהָאוֹצָר וגַם הָאֳנִיָּה יִהְיוּ בְּיָדַיִם שֶׁלָנוּ, וַאֲנַחְנוּ נַפְלִיג לַיָּם כְּמוֹ בַּחוּרִים הַגוּנִים וַחֲמוּדִים ––– הֵי, אָז נַתְחִיל לַעֲשׂוֹת עֵסֶק עִם אָדוֹן הוֹקִינְס, וְנַעֲמֹד אִתּוֹ עַל הַמִּקָח, וְנִתֵּן לוֹ בְּדִיוּק כַּמָּה שֶׁמַגִיעַ לוֹ מֵהָאוֹצָר, שֶׁכָּכָה יִהְיֶה לִי טוֹב, בִּגְלַל כָּל הַטּוֹבוֹת שֶׁעָשָׂה הַבָּחוּר הַזֶּה.”
אֵין פֶּלֶא שֶׁהָאֲנָשִׁים הָיוּ שְׁרוּיִים עַתָּה בְּמַצַב-רוּחַ מְרוֹמָם.
אֲשֶׁר לִי, הָיִיתִי מְדֻכָּא עַד אֵימָה.
אִם הַתָּכְנִית שֶׁהִשְׁמִיעַ זֶה עַתָּה תִּתְגַלֶה כְּבַת-בִּצוּעַ, לֹא יְהַסֵּס סִילְבֶר הַבּוֹגְדָנִי לְמַמֵשׁ אוֹתָהּ.
הֲרֵי כָּל אַחַת מֵרַגְלָיו נִצְבָה בְּמַחֲנֶה אַחֵר, וְאֵין סָפֵק כִּי הוּא יַעְדִיף דרוֹר וָעשֶׁר בְּחֶבְרַת שׁוֹדְדֵי-הַיָּם עֵל חֲנִינָה מֵעַמוּד-הַתְּלִיָה – זֶה הַדָּבָר הַיָּחִיד שֶׁיָּכוֹל הָיָה לְצַפּוֹת לוֹ בְּמַחֲנֵנוּ.
וַאֲפִלוּ אִם יִתְגַלְגְלוּ הַדְּבָרִים כָּךְ, שֶׁהוּא יִהְיֶה חַיָב לִשְׁמֹר אֱמוּנִים לְד''ר לִיבְסִי, נִהְיֶה שׁרוּיִים בְּסַכָּנַת-מָוֶת מִשֶׁיְגַלוּ בִּרְיוֹנָיו כִּי חַשָׁדָם אֵינוֹ חֲשָׁד-שָׁוְא.
אֲזַי נִצְטָרֵךְ לְהִלָחֵם עַל חַיֵינוּ, וּמָה הַסִּכּוּיִים שֶׁנוֹתְרוּ לִשְׁנֵינוּ – נַעַר וְקִטֵעַ – מוּל חֲמִשָׁה יַמָאִים נִזְעָמִים וְרַבֵּי-כֹּחַ?
הוֹסִיפוּ לִדְאָגָה כְּפוּלָה זוֹ אֶת הַתַּעֲלוּמָה שֶׁאָפְפָה אֶת הִתְנַהֲגוּתָם הַתְּמוּהָה שֶׁל יְדִידַי: נְטִישָׁתָם הַחֲפוּזָה אֶת הַמִּבְצָר, וִתּוּרָם הַפִּתְאוֹמִי עַל הַמַּפָּה הַיְּקָרָה, וְאַחֲרוֹן אַחֲרוֹן – הָאַזְהָרָה שֶׁהִשְׁמִיעַ הָרוֹפֵא בְּאָזְנֵי סִילְבֶר: “הִכּוֹן לְעֵת צָרָה כְּשֶׁתִּמְצָא אֶת הַמַּטְמוֹן”.
חִשְׁבוּ עַל כָּל אֵלֶה וְלֹא יִקְשֶׁה עֲלֵיכֶם לְהַאֲמִין לִי, כִּי אֲרוּחַת-הַבֹּקֶר נִתְקְעָה בִּגְרוֹנִי וְכִי גוּפִי נִתְמַלֵא עוֹפֶרֶת מִשֶׁקַמְתִּי לְהִצְטָרֵף אֶל שׁוֹבַי בְּצֵאתָם לְחַפֵּשׂ אֶת הַמַּטְמוֹן".
אִילוּ הָיָה מִישֶׁהוּ מַבִּיט בָּנוּ בְּצֵאתֵנוּ, הָיָה רוֹאֶה לְפָנָיו חֲבוּרָה מוּזָרָה בְּיוֹתֵר: הַכֹּל לְבוּשִׁים בִּגְדֵי מַלָחִים מְרֻפָּטִים, וְהַכֹּל (מִלְבַדִי) חֲמוּשִׁים מִכַּף-רֶגֶל וְעַד רֹאשׁ.
סִילְבֶר תָּלָה עַל כְּתֵפוֹ שְׁנֵי רוֹבִים, אֶחָד מִלְפָנִים וְאֶחָד מֵאָחוֹר, וְזֹאת נוֹסָף עַל חֶרֶב גְדוֹלָה שֶׁהִתְנַדְנְדָה עַל מָתְנוֹ וְאֶקְדָח בְּכָל אֶחָד מִכִּיסֵי מְעִילוֹ הַכָּחֹל; וּכְדֵי לְהַשְׁלִים הוֹפָעָה מוּזָרָה זוֹ יָשָׁב קַפִּיטַן פְלִינְט עַל כְּתֵפוֹ וּפִטְפֵּט בִּשְׂפַת יַמָאִים חַסְרַת-מַשְׁמָעוּת.
אֲנִי פָּסַעְתִּי בְּצַיְתָנוּת מֵאֲחוֹרֵי טַבַּח-הַיָּם, כְּשֶׁחֶבֶל כָּרוּךְ מִסָבִיב לְמָתְנַי וְקָצֵהוּ הָאַחֵר נָתוּן פַּעַם בְּיָדוֹ הַפְּנוּיָה שֶׁל סִילְבֶר וּפַעַם בֵּין שִׁנָיו הַחֲזָקוֹת.
אָכֵן, הוּבַלְתִּי כְּאִילוּ הָיִיתִי דֹב-שֶׁל-קִרְקָס.
הָאֲנָשִׁים הָאֲחֵרִים הָיוּ עֲמוּסִים מִזֶה וּמִזֶה; אֵלֶה נָשְׂאוּ אִתִּים וּמַעְדְרִים – זֶה הָיָה הַצִּיּוּד הָרִאשׁוֹן שֶׁהוּרַד מֵעַל הַ“הִסְפַּנְיוֹלָה”; אֲחֵרִים הֶעְמִיסוּ עַל עַצְמָם לֶחֶם, בָּשָׂר וְיַיִן לַאֲרוּחַת-הַצָּהֳרַיִם.
הִבְחַנְתִּי כִּי כָּל הַמְּזוֹנוֹת נִלְקְחוּ מִן הַמְּלַאי שֶׁלָנוּ, וְאֵין סָפֵק כִּי דְבָרָיו שֶׁל סִילְבֶר בְּלֵיל-אֶמֶשׁ הָיוּ נְכוֹנִים עַד מְאֹד.
אִלְמָלֵא הִגִיעַ לְהֶסְכֵּם עִם ד"ר לִיבְסִי, כִּי אָז הָיוּ הוּא וְהַמּוֹרְדִים נֶאֱלָצִים לְהִתְקַיֵם עַל מַיִם וְצַיִד בִּלְבַד.
וְכַיָדוּעַ, מַיִם צְלוּלִים אֵינָם עֲרֵבִים בְּיוֹתֵר לְחִכָּם שֶׁל יַמָאִים, שֶׁלֹא לְהַזְכִּיר כִּי מַלָחִים אֵינָם נֶחְשָׁבִים קַלָעִים מְשֻׁבָּחִים.
נוֹסָף עַל כָּל אֵלֶה, הֵם סָבְלוּ לֹא רַק מִמַחְסוֹר בְּמָזוֹן; גַם הַתַּחְמשֶׁת הָלְכָה וְאָזְלָה בִּכְלֵיהֶם.
וְכָךְ יָצָאנוּ כֻּלָנוּ לַדֶּרֶךְ – גַם הַבָּחוּר שְׁבוּר-הַגֻּלְגֹּלֶת, שֶׁרָאוּי הָיָה לוֹ לִשְׁכַּב בִּמְנוּחָה בַּצֵּל – וּפָסַעְנוּ בְּזֶה אַחֲרֵי זֶה אֶל הַחוֹף, שָׁם חִכּוּ לָנוּ שְׁתֵּי הַדּוּגִיוֹת.
אֲפִלוּ כְּלֵי-שַׁיִט אֵלֶה נָשְׂאוּ אֶת עִקְבוֹתֵיהֶם שֶׁל הַשִּׁכּוֹרִים הַמִּתְהוֹלְלִים; הֵן הָיוּ מֻזְנָחוֹת, מְלֵאוֹת רֶפֶשׁ וְסַפְסְלֵיהֶן הָיוּ שְׁבוּרִים.
סילְבֶר הֶחְלִיט כִּי לְיֶתֶר בִּטָחוֹן נַעֲשֶׂה אֶת רֵאשִׁית דַרְכֵּנוּ בְּסִירוֹת: וְאָז הִתְחַלְקָה הַחֲבוּרָה לִשְׁנֵי צְוָתִים שֶׁנִּכְנְסוּ לְתוֹךְ הַסִּירוֹת וְהִמְשַׁכְנוּ אֶת דַרְכֵּנוּ בַּחֲתִירָה מֵחוֹף הַמַּעֲגָן צָפוֹנָה-מִזְרָחָה.
עוֹדֵנוּ עוֹשִׂים אֶת דַרְכֵּנוּ, נִתְעוֹרֵר וִכּוּחַ קָצָר עַל מַשְׁמָעוּת הַסִּימָנִים שֶׁעַל הַמַּפָּה.
הַצְּלָב הָאָדֹם הָיָה, כַּמּוּבָן, סִימָן גָדוֹל מִדַי מִלְהוֹרוֹת עַל מְקוֹמוֹ הַמְּדֻיָק שֶׁל הַמַּטְמוֹן, וְאִלוּ הַפֵּרוּט שֶׁנִּכְתַּב עַל צִדָהּ הַשֵּׁנִי הָיָה בַּעַל מַשְׁמָעוּת כְּפוּלָה.
כְּפִי שֶׁהַקּוֹרֵא יִזְכֹּר וַדַאי, הֵכִיל מִלִים אֵלוּ:
עֵץ גָבוֹהַּ, כֶּתֶף גִבְעַת-הַמִּשְׁקֶפֶת, נוֹשֵׂא נְקֻדַת-צִיוּן אֶל צ.
מ-צ.צ.מז.
אִי-הַשְּׁלָדִים מז.ד.מד וּלְיַד מז.
10 רֶגֶל.
עֵץ גָבוֹהַּ הָיָה, אֵפוֹא, נִקְרַת הַצִּיּוּן הָעִקָרִית; וְהִנֵה, מֵעַל לַמַּעֲגָן הִשְׂתָּרְעָה מוּלֵנוּ רָמָה שֶׁגָבְהָהּ מֵאָה מֶטְרִים בְּעֵרֶךְ, הַגּוֹבֶלֶת בְּצָפוֹן עִם כְּתֵפָהּ הַדְּרוֹמִית שֶׁל גִבְעַת-הַמִּשְׁקֶפֶת וּמִתְרוֹמֶמֶת לְעֵבֶר גִבְעַת הַתֹּרֶן הַמְּאַסֵף הַמְּשֻׁנֶנֶת שֶׁמִּדָרוֹם.
פִּסְגַת הָרָמָה הָיְתָה מְנֻקֶדֶת בִּצְפִיפוּת בַּעֲצֵי תֹּרֶן בַּעֲלֵי גֹבַהּ שׁוֹנֶה.
פֹּה וְשָׁם הִתְרוֹמְמוּ כְּחֲמִשִׁים אֳרָנִים בְּנֵי זַן שׁוֹנֶה, שֶׁהָיוּ גְבוֹהִים בְּהַרְבֵּה מִן הָאֲחֵרִים.
אֶחָד מֵאֵלֶה הָיָה אוֹתוֹ “עֵץ גָבוֹהַּ” מְיֻחָד שֶׁל קַפִּיטַן פְלִינְט – אַךְ אֵיזֶה מֵהֶם בְּדִיוּק? זֹאת נִתָּן יִהְיֶה לִקְבֹּעַ בְּעֶזְרַת הַמַּצְפֵּן רַק עִם בּוֹאֵנוּ לַמָּקוֹם.
וְאַף שֶׁאֵלֶה הָיוּ פְּנֵי הַדְּבִרִים, בָּחַר לוֹ כָּל אֶחָד מִן הָאֲנָשִׁים עֵץ גָבוֹהַּ מִשֶׁלוֹ, שֶׁנָּשָׂא מִשׁוּם-מָה חֵן בְּעֵינָיו, וְהַכֹּל הִתְוַכְּחוּ בֵּינֵיהֶם בְּנַסוֹתָם לְשַׁכְנֵעַ אִישׁ אֶת רֵעֵהוּ כִּי דַוְקָא לְעֵץ זֶה הִתְכַּוֵן פְלִינְט.
רַק ג’וֹן הָאָרֹךְ לְבַדוֹ מָשַׁךְ בִּכְתֵפָיו וּבִקֵשׁ אֶת אֲנָשָׁיו לְחַכּוֹת בְּאֹרֶךְ-רוּחַ עַד שֶׁנַגִיעַ לַמָּקוֹם.
חָתַרְנוּ בְּקַלוּת וּבִמְהִירוּת, עַל פִּי נִווּטוֹ שֶׁל סִילְבֶר, וּלְאַחַר שִׁיוּט מְמֻשָׁךְ יָרַדְנוּ אֶל הַחוֹף מוּל שֶׁפֶךְ הַנָּהָר הַשֵּׁנִי, הַיּוֹרֵד אֶל הַיָּם בְּתוֹךְ נָקִיק מְיֻעָר שֶׁבְּצֵלַע גִבְעַת הַמִּשְׁקֶפֶת.
פָּנִינוּ שְׂמֹאלָה וְהִתְחַלְנוּ עוֹלִים בַּמִּדְרוֹן לְעֵבֶר הָרָמָה.
אַדְמַת טִין כּבֵדָה וְצִמְחִיַת בִּצוֹת צְפוּפָה עִכְּבוּ תְּחִלָה אֶת הִתְקַדְמוּתֵנוּ; אַךְ אַט-אַט הִתְקַשְׁתָה אַדְמַת הַמִּדְרוֹן הַמְּשֻׁפָּע וַעֲצֵי הַחֹרֶשׁ הִגְדִילוּ אֶת הָרְוָחִים בֵּינֵיהם.
פָּסַעְנוּ עַתָּה בְּאַחַד הָאֲזוֹרִים הַנְּעִימִים בְּיוֹתֵר אֲשֶׁר בָּאִי.
שִׂיחֵי רֹתֶם נִיחוֹחִיִים וּצְמָחִים עֲמוּסֵי פְּרָחִים כָּבְשׁוּ אֶת מְקוֹמוֹ שֶׁל הָעֵשֶׂב.
שִׂיחֵי בֹּשֶׂם שׁוֹנִים צָמְחוּ פֹה וָשָׁם בְּצֵל הָאֳרָנִים וְהֵפִיצוּ רֵיחוֹת עַזִים.
הָאֲוִיר הָרַעֲנָן וְהַשָּׁקוּף וְקַרְנֵי הַשֶּׁמֶשׁ הַלַּטְפָנִיּוֹת הֶעֱנִיקוּ מִשְׁנֵה-כֹּחַ לְאֵבָרֵינוּ.
הַחֱבוּרָה הִתְפָּרְסָה עַתָּה וְצָעֲדָה בְּמִבְנֶה דְמוּי-מְנִיפָה, כְּשֶׁהֵם צוֹעֲקִים וּמְדַלגִים לְכָאן וּלְכָאן.
סִילְבֶר וַאֲנִי צָעַדְנוּ בְּמֶרְחָק נִכָּר מֵאֲחוֹרֵיהֶם – אֲנִי כָּרוּךְ בְּחֶבֶל וְהוּא מְדַדֶה, מִתְנַשֵׁם וּמִתְנַשֵׁף בֵּין חַלוּקֵי הָאֲבָנִים הַמִּדַרְדְרוֹת.
מִפַּעַם בְּפַעַם הוֹשַׁטְתִּי לוֹ יָד מְסַיַעַת, לְבַל יִמְעַד וְיִפֹּל לְאָחוֹר.
בְּטֶרֶם עָבַרְנוּ קִילוֹמֶטֶר, לֹא הַרְחֵק מִשִׁפּוּלֵי הָרָמָה, פָּרַץ לְפֶתַע הָרִאשׁוֹן בַּטּוּר בִצְעָקָה רָמָה, כְּאִלוּ נִתְקַף אֵימָה.
הוּא עָמַד מְסֻמָר בִּמְקוֹמוֹ וּפָלַט זְעָקוֹת מְקֻטָעוֹת, בְּעוֹד חֲבֵרָיו אָצִים לְעֶבְרוֹ.
“לֹא יִתָּכֵן שֶׁהוּא מָצָא אֶת הַאוֹצָר,” אָמָר מוֹרְגַן הַקָּשִׁישׁ, שֶׁחָלַף עַל פָּנֵינוּ מִיָמִין, הַמַּטְמוֹן נִמְצָא הַרְבֵּה יוֹתֵר לְמַעְלָה."
וְאָמְנָם, מִשֶׁהִגַעְנוּ גַם אָנוּ לַמָּקוֹם גִלִינוּ כִּי הָיָה זֶה מַשֶׁהוּ שׁוֹנֶה לַחֲלוּטִין.
לְרַגְלָיו שֶׁל אֹרֶן גָדוֹל בְּיוֹתֵר, כָּרוּךְ בְּשָׂרִיגֵי מְטַפֵּס יָרֹק, הָיָה מוּטָל שֶׁלֶד אָדָם, שֶׁקִרְעֵי לְבוּשׁ מְעַטִים עוֹטְפִים אוֹתוֹ.
צְמַרְמֹרֶת מַקְפִּיאָה אָחֲזָה בָּנוּ לַמַּרְאָה הַזֶּה.
“הוּא הָיָה מַלָח,” אָמַר ג’וֹרְג מֶרִי, אֲשֶׁר הִצְטַיֵן בְּאֹמֶץ רַב יוֹתֵר מֵחֲבֵרָיו, לְאַחַר שֶׁקָרַב אֶל הַשֶּׁלֶד וּבָדַק אֶת קִרְעֵי הַלְּבוּשׁ.
“זֶה בָּרוּר,” אָמַר סִילְבֶר, אֶלָא מָה רָצִיתָ לִמְצֹא פֹּה, הֶגְמוֹן אוּלַי? אֲבָל תִּרְאוּ בְּאֵיזֶה אֹפֶן מֻנָחוֹת הָעֲצָמוֹת; מַשֶׁהוּ כָּאן לֹא טִבְעִי."
וְאָמְנָם, בְּמַבָּט שֵׁנִי נִתָּן הָיָה לְהַבְחִין כִּי הַגּוּפָה הָיְתָה מֻנַחַת בְּאֹפֶן מוּזָר בְּיוֹתֵר.
גַם בִּלְעֲדֵי פְּגִיעָתוֹ שֶׁל הַטֶּבַע (צִפֳּרֵי טֶרֶף, אוֹ הַשָּׂרָךְ הַמְּטַפֵּס, שֶׁעָטַף אֶת שְׂרִידֶיהָ) שָׁכְבָה הַגּוּפָה בְּקַו יָשָׁר לַחֲלוּטִין – הָרַגְלַיִם מַצְבִּיעוֹת אֶל כִּווּן אֶחָד וְהַיָּדַיִם מְתוּחוֹת מֵעַל הָרֹאשׁ וּמַצְבִּיעוֹת אֶל הַכִּווּן הֶהָפוּךְ.
“רַעְיוֹן מְשֻׁנֶה נִכְנַס לַמֹּחַ הַמְּטֻפָּשׁ שֶׁלִי,” דִבֵּר סִילְבֶר לְאִטוֹ, “זֶהוּ מִין מַצְפֵּן שֶׁכָּזֶה.
הִנֵה שָׁם הַפִּסְגָה שֶׁל אִי-הַשְּׁלָדִים, בּוֹלֶטֶת כְּמוֹ שֵׁן, וְעַכְשָׁו קְחוּ כִּווּן בְּבַקָשָׁה אֶל הַצַּד הַשֵּׁנִי שֶׁל הָעֲצָמוֹת.”
הַדָּבָר נַעֲשָׂה.
הַגּוּפָה הִצְבִּיעָה אֶל כִּווּן הָאִי וּמַחַט-הַמַּצְפֵּן הֶראֲתָה בְּהֶתְאֵם עַל מז.ד.מז וּלְיַד מז.
“בְּדִיוּק כְּפִי שֶׁחָשַׁבְתִּי!” קָרָא סִילְבֶר, “זֶהוּ מִין מַצְפֵּן.
נַמְשִׁיךְ בַּכִּווּן הַזֶּה וְנַגִיע אֶל הַמַּטְמוֹן הַנֶּחְמָד שֶׁלָנוּ.
אֲבָל לַעֲזָאזֵל, נַעֲשֶׂה לִי קַר בַּנְּשָׁמָה כְּשֶׁאֲנִי מַתְחִיל לַחְשׂב עַל פְלִינְט.
זֹאת הִיא אַחַת מֵהַבְּדִיחוֹת שֶׁלוֹ, תַּאֲמִינוּ לִי.
הוּא הָיָה כָּאן לְבַדוֹ עִם כָּל הַשִּׁשִׁיָה; הוּא הָרַג אוֹתָם, אֶחָד אֶחָד; וְאֶת הַבַּרְנָשׁ הַזֶּה הוּא סָחַב הֵנָה וְהִשְׁכִּיב אוֹתוֹ בְּתוֹר מַצְפֵּן, שֶׁכָּכָה יִהְיֶה לִי טוֹב! יֵשׁ לוֹ רַגְלַיִם אֲרֻכּוֹת, וְהַשְּׂעָרוֹת שֶׁלוֹ הָיוּ צְהֻבּוֹת.
כֵּן, זֶהוּ בֶּטַח אֲלֲרְדַיְס.
אַתָּה זוֹכֵר אֶת אֲלַרְדַיְס, מוֹרְגַן?”
“וְעוֹד אֵיךְ,” הֵשִׁיב מוֹרְגַן, “אֲנִי זוֹכֵר אוֹתוֹ יָפֶה מְאֹד.
הוּא הָיָה חַיָב לִי כֶּסֶף, הוּא הָיָה, וְלָקַח אִתּוֹ לַחוֹף אֶת הָאוֹלָר שֶׁלִי.”
“וְאִם אֲנַחְנוּ מְדַבְּרִים עַל אוֹלָרִים,” אָמַר שֵׁנִי, “לָמָה שֶׁלֹא נְחַפֵּשׂ אֶת הָאוֹלָר שֶׁלוֹ בַּסְּבִיבָה? פְלִינְט לֹא הָיָה הַגֶּבֶר שֶׁיְחַטֵט בְּכִיסִים שֶׁל יַמָאִים; וַאֲנִי חוֹשֵׁב שֶׁהַצִּפָּרִים לֹא נִקְרוּ אוֹתוֹ יוֹתֵר מִדַי.”
“נָכוֹן מְאֹד, לַעֲזָאזֵל!” קָרָא סִילְבֶר.
“שׁוּם דָבָר לֹא נִשְׁאַר פֹּה,” אָמַר ג’וֹרְג', שֶׁהָיָה עַדִיִן מְמַשֵׁשׁ מִסָבִיב לָעֲצָמוֹת וּלְקִרְעֵי הַבְּגָדִים, “לֹא קֻפְסַת טַבַּק, אֲפִלוּ לֹא מַטְבֵּעַ שֶׁל נְחֹשֶׁת.
זֶה לֹא נִרְאֶה טִבְעִי בְּעֵינַי.”
“לְגַמְרֵי לֹא, לַעֲזָאזֶל,” הִסְכִּים אִתּוֹ סִילְבֶר, “לֹא טִבְעִי וְלֹא נֶחְמָד, תַּאֲמִינוּ לִי.
אֲבָל שֶכֹּה אֶחְיֶה, בַּחוּרִים, אִלוּ פְלִינְט הָיָה חַי עַכְשָׁו, הָיָה נַעֲשֶׂה כָּאן עָכְשָׁו שָׂמֵחַ מְאֹד.
הֵם הָיוּ שִׁשָׁה וַאֲנַחְנוּ כָּאן שִׁשָׁה; וְכָל מַה שֶׁנִּשְׁאַר מֵהֶם עַכְשָו זֶה רַק עֲצָמוֹת.”
“אֲבָל אֲנִי רָאִיתִי אוֹתוֹ מֵת בְּאֵלֶה הָעֵינַיִם שֶׁלִי,” אָמַר מוֹרְגַן, “בִּילִי בּוֹנְס לָקַח אוֹתִי אֵלָיו, וְהוּא שָׁכַב מֵת, עִם מַטְבֵּעַ פֶּנִי עַל כָּל אַחַת מֵהָעֵינַיִם שֶׁלוֹ.”
“מֵת, כֵּן… בֶּטַח שֶׁהוּא מֵת עַכְשָׁו,” אָמַר הַבָּחוּר חֲבוּשׁ-הָרֹאשׁ, “אֲבָל אִם יֵשׁ רוּחַ-רְפָאִים הַמְּסֻגֶלֶת לְטַיֵל בָּעוֹלָם, אָז זוֹהִי הָרוּחַ שֶׁל פְלִינְט.
יֵשׁ לָכֶם בִּכְלָל מֻשָׂג בְּאֵיזֶה אֹפֶן הוּא מֵת, פְלִינְט זֶה?”
“בְּאֹפֶן אָיֹם וְנוֹרָא,” הִמְשִׁיךְ האַחֵר, “פִּתְאֹם הוּא שָׁאַג, וּפִתְאֹם הוּא יִלֵל וּבִקֵשׁ רוּם, וּפִתְאֹם הוּא שָׁר ‘תְּרֵיסַר גְבָרִים עַל אֲרוֹן הַמֵּת’.
זֶה הָיָה הַפִּזְמוֹן הַקָּבוּעַ שֶׁלוֹ.
וְתַאֲמִינוּ לִי, רַבּוֹתַי, שֶמֵאָז לֹא הָיִיתִי מְסֻגָל לָשִׁיר אוֹתוֹ.
הָיָה חַם נוֹרָא מִסָבִיב, וּפִתְאֹם בָּאָה הָרוּחַ וַאֲנִי שָׁמַעְתִּי אֶת הַשִּׁיר הַזֶּה מִתְפַּשֵׁט בָּאֹפֶן הֲכִי בָּרוּר – וְהַקַּפִּיטַן הָיָה כְּבָר מֵת…”
“דַי, דַי,” אָמַר סִילְבֶר, “תַּפְסִיקוּ עִם הַפִּטְפּוּטִים הָאֵלֶה.
פְלִינְט מֵת, וְהוּא לֹא מְסֻגָל יוֹתֵר לְהִתְהַלֵּךְ, תַּאֲמִינוּ לִי; לְפָחוֹת הוּא לֹא מְטַיֵל בַּיּוֹם, אֲתֶּם יְכוֹלִים לִסְמֹךְ עָלַי.
בּוֹאוּ נַמְשִׁיךְ לָלֶכֶת אֶל הַזָּהָב.”
הִמְשַׁכְנוּ אֶת דַרְכֵּנוּ; אַךְ עַל אַף הַשֶּׁמֶש הַחֲמִימָה וְהָאֲוִיר הַצָּלוּל, הַשּׁוֹדְדִים לֹא רָצוּ עוֹד בִּמְפֻזָר עַל פְּנֵי הָשָׂדֶה בִּתְרוּעוֹת מְהַדְהֲדוֹת, אֶלָא פָּסְעוּ אִישׁ לְצַד רֵעֵהוּ, כְּשֶׁהֵם מְדַבְּרִים בְּקוֹלוֹת כְּבוּשִׁים.
גוֹרָלוֹ שֶׁל חֲבֵרָם הַמֵּת מִלֵא אֶת לִבּוֹתֵיהֶם אֵימָה.
32.
בְּעִקְבוֹת הָאוֹצָר – קוֹל בֵּינוֹת לָעֵצִים
אִם בְּשֶׁל הַמּוּעָקָה שֶׁמִּלְאָה אֶת לִבּוֹתֵיהֶם לְמַרְאֶה הַשֶּׁלֶד, וְאִם כְּדֵי לְאַפְשֵׁר לְסִילְבֶר וּלְחַבְרֵיהֶם הַחוֹלִים מְנוּחָה קְצָרָה, הִתְיַשְׁבָה הַחֲבוּרָה כֻּלָהּ לָאָרֶץ בְּרֶגַע שֶׁהִגַעְנוּ אֶל שִׁפּוּלֵי הַמִּישׁוֹר.
בְּמָקוֹם זֶה נָטָה הַמִּישׁוֹר בִּמְעַט כְּלַפֵּי מַעֲרָב, וְהַנְּקֻדָה שֶׁחָנִינוּ בָּה שָׁלְטָה הֵיטֵב עַל אַרְבַּע רוּחוֹת הַשָּׁמַים.
לְרַגְלֵינוּ רָאִינוּ, מְעַל צַמְרוֹת הָעֵצִים, אֶת כֵּף-הָאִילָנוֹת נוֹשֵׁק אֶל חוֹף הַיָּם; מֵאָחוֹר רָאִינוּ לֹא רַק אֶת הַמַּעֲגָן וְאֶת אִי-הַשְּׁלָדִים, אֶלָא גַם אֶת הַיָּם הַפָּתוּחַ מִשְׁתָּרֵעַ כְּשָׂדֶה יָרֹק עַד הָאֹפֶק הָרָחוֹק.
הַיְשֵׁר מֵעָלֵינוּ הִתְרוֹמְמָה גִבְעַת-הַמִּשְׁקֶפֶת, מְנֻמֶרֶת כָּאן בַּעֲצֵי אֹרֶן בּוֹדְדִים וְשָׁם בְּלוֹעֵי תְּהוֹמוֹת אֲפֵלִים.
כָּל רַחַשׁ לֹא נִשְׁמַע מִסָבִיב, זוּלַת הֵדֵי הַגַּלִּים הָרְחוֹקִים, שֶׁעָלוּ מִכָּל עֵבֶר, וְצִרְצוּר שֶׁל אֵינְסוֹף חֲרָקִים מִתּוֹךְ הַצִּמְחִיָה.
שׁוּם נֶפֶשׁ חַיָה; שׁוּם מִפְרָשׂ עַל חֶלְקַת הַמַּיִם.
הַנּוֹף רְחַב-הַיָּדַיִם אַךְ הִגְבִּיר אֶת תְּחוּשַׁת הַבְּדִידוּת שֶׁאָפְפָה אוֹתָנוּ.
סִילְבֶר הִתְיַשֵׁב עַל הַקַּרְקַע וּבָחַן אֶת הַמַּצְפֵּן שֶׁבְּיָדוֹ.
“יֵשׁ פֹּה שְׁלשָׁה עֵצִים גְבוֹהִים,” אָמַר, “שְׁלָשְׁתָּם מִיָמִין לְאִי-הַשְּׁלָדִים.
‘כֶּתֶף גִבְעַת-הַמִּשְׁקֶפֶת’ הִיא, כָּכָה אֲנִי חוֹשֵׁב, הנְקֻדָה הַנְּמוּכָה הַזֹּאת.
עַכְשָׁו זֶה יִהְיֶה מִשְׂחַק-יְלָדִים לִמְצֹא אֶת הַסְּחוֹרָה; אֲבָל קֹדֶם כֹּל יֵשׁ לִי חֵשֶׁק לֶאֱכֹל מַשֶׁהוּ.”
“וְלִי אֵין שׁוּם חֵשֶׁק לָזֶה,” רָטַן מוֹרְגַן, “הַמַּחֲשָׁבָה עַל פְלִינְט הָרְסָה לִי אֶת הַתֵּאָבוֹן.”
“אָה, כָּכָה זֶה, חֲבִיבִי.
תַּגִיד תּוֹדָה לַמַּזָל שֶׁלְּךָ שֶׁהוּא מֵת.” אָמַר סִילְבֶר.
“הוּא הָיָה שֵׁד אָרוּר,” מִלְמֵל מַלָח שְׁלִישִׁי בְּקוֹל רוֹעֵד, “וְהָיָה לוֹ פַּרְצוּף שָׁחוֹר.”
“וּבִגְלַל זֶה הָרוּם גָמַר אוֹתוֹ,” הוֹסִיף מֶרִי, “שָׁחוֹר… כֵּן, אֲנִי חוֹשֵׁב שֶׁהָיְתָה לוֹ נְשָׁמָה שְׁחוֹרָה.
זֹאת הַמִּלָּה הַמַּתְאִימָה.”
מֵאָז אוֹתוֹ רֶגַע, שֶׁבּוֹ גִלוּ אֶת הַשֶּׁלֶד, דִבְּרוּ הַלָּלוּ בְּקוֹלוֹת נְמוּכִים יוֹתֵר וְיוֹתֵר; עַתָּה הָיוּ מְלַחֲשִׁים כִּמְעַט בֵּינֵיהֶם וְקוֹלוֹתֵיהֶם לֹא הֵפֵרוּ כִּמְעַט אֶת הַדְּמָמָה שֶׁמִּסָבִיב.
וְאָז, לְפֶתַע פִּתְאֹם, בָּקַע וְעָלָה מִבֵּין הָעֵצִים שֶׁלְפָנֵינוּ קוֹל דַק וְרוֹטֵט, שֶׁהִרְעִיד אֶת הָאֲוִיר בְּזֶמֶר הַיָּדוּעַ כָּל-כָּךְ:
תְּרֵיסַר גְבָרִים עַל אֲרוֹן-הַמֵּת –
יוֹ הוֹ הוֹ וּבַקְבּוּק שֶׁל רוּם…
מֵעוֹדִי לֹא רָאִיתִי אֲנָשִׁים נִדְהָמִים וַאֲחוּזֵי אֵימָה יוֹתֵר מֵאֲשֶׁר שׁוֹדְדֵי-הַיָּם הַלָּלוּ.
הַצֶּבַע נֶעְלַם מִפְּנֵיהֶם כְּבְמַטֵה-קֶסֶם; כַּמָּה מֵהֶם קָפְצוּ עַל רַגְלֵיהֶם, אֲחֵרִים נִלְפְּתוּ אֶל חַבְרֵיהֶם, מוֹרְגַן נִצְמַד אֶל הַקַּרְקַע.
“זֶהוּ פְלִינְט, לְכָל הַ…” צָעַק מֶרִי.
הַזֶּמֶר נִפְסַק כְּשֵׁם שֶׁהֵחֵל, אוֹ אוּלַי מוּטָב לוֹמַר – נִקְטַע בְּאֶמְצַע הַמִּלָּה, כְּאִלוּ הִצְמִיד מִישֶׁהוּ אֶת כַּף-יָדוֹ אֶל פִּי הַמְּזַמֵר.
בְּבוֹאוֹ אֵלֵינוּ מִתוֹךְ חֲלָלָם הַיָּרֹק שֶׁל צַמְרוֹת הָעֵצִים, נִשְׁמַע הַזֶּמֶר בְּאָזְנַי קַלִיל וְעָרֵב לְהַפְלִיא; אַךְ דוֹמֶה שֶׁלֹא כָּךְ סָבְרוּ בְּנֵי לִוְיַתִי.
“קוּמוּ,” אָמַר סִילְבֶר, כְּשֶׁהוּא מִתְאַמֵץ לְהוֹצִיא אֶת הַמִּלִים מִבֵּין שְׂפָתָיו הָאַפְרוּרִיוֹת, “זֶה לֹא יַעֲזֹר לָכֶם.
קוּמוּ וְנַמְשִׁיךְ הָלְאָה.
זֹאת הִיא הַתְחָלָה דֵי עֲלוּבָה.
מִישֶׁהוּ מְנַסֶה לְהַפִחִיד אוֹתָנוּ.
אֲנִי לֹא כָּל-כָּךְ מַכִּיר אֶת הַקּוֹל, אֲבָל זֶה בֶּן-אָדָם בָּשָׂר וָדָם, אַתֶּם יְכוֹלִים לִסְמֹךְ עָלַי.”
אֹמֶץ-לִבּוֹ חָזַר אֵלָיו בְּדַבְּרוֹ וְהַצֶּבַע הִתְחִיל לָשׁוּב אֶל פָּנָיו הַחִוְרִים.
גַם כַּמָּה מִן הָאֲחֵרִים נִתְעוֹדְדוּ לְמִשְׁמַע קוֹלוֹ וְהִתְחִילוּ מִתְאוֹשְׁשִׁים, כַּאֲשֶׁר לְפֶתַע נִשְׁמַע שׁוּב אוֹתוֹ קוֹל – אַךְ הַפַּעַם הוּא לֹא זִמֵר אֶלָא דִבֵּר בְּמִין פְּנִיָּה רָפָה, שֶׁהִדְהֲדָה חֶרֶשׁ מִבֵּין נְקִיקֶיהָ שֶׁל גִבְעַת-הַמִּשְׁקֶפֶת:
“דֶרְבִּי מֶגְרוֹ,” קוֹנֵן הַקּוֹל – שְׁכֵּן הוּא נִשְׁמַע מַמָשׁ כְּמִין קִינָה, “דֶרְבִּי מֶגְרוֹ! דֶרְבִּי מֶגְרוֹ! דֶרְבִּי מֶגְרוֹ!” שׁוּב וְשׁוּב וְשׁוּב; וְהַקּוֹל הָלַךְ וְנִתְחַזֵק, וְנִשְׁמַע רָם יוֹתֵר וְיוֹתֵר, וּלְבַסוֹף בְּתוֹסֶפֶת גִדוּף, שֶׁבָּחַרְתִּי לִפְסֹחַ עָלָיו: “תָּבִיא אֶת הָרוּם, דֶרְבִּי!”
הַפִּירָטִים קָפְאוּ בִּמְקוֹמָם, כְּאִלוּ הִכּוּ רַגְלֵיהֶם שָׁרָשִׁים בָּאֲדָמָה, וְעֵינֵיהֶם בָּלְטוּ מִתּוֹךְ אֲרֻבּוֹת רָאשֵׁיהֶם.
רֶגַע אָרֹךְ חָלַף מֵאָז גָוַע הַקּוֹל, וְהֵם הוֹסִיפוּ לִבְהוֹת סָבִיב בִּדְמָמָה אֲחוּזַת אֵימָה.
“אֲנִי מְחֻסָל,” פָּלַט אֶחָד, “נִסְתָּלֵק מִכָּאן!”
“אֵלֶה הָיוּ הַמִּלִים הָאַחֲרוֹנוֹת שֶׁלוֹ,” גָנַח מוֹרְגַן, “הַמִּלִים הָאַחֲרוֹנוֹת בַּחַיִים שֶׁלוֹ.”
דִיק הוֹצִיא אֶת סֵפֶר הַתַּנַ"ךְ וְהִתְחִיל מִתְפַּלֵל בְּשֶׁטֶף.
אָכֵן, הוּא הָיָה נַעַר מְחֻנָךְ כָּרָאוּי, דִיק זֶה, בְּטֶרֶם יָרַד לַיָּם וְנִקְלַע לַחֲבוּרַת חַטָאִים זוֹ.
רַק סִילְבֶר הֶחֱזִיק עֲדַיִן מַעֲמָד; אָמְנָם, שָׁמַעְתִּי אֶת שִׁנָיו נוֹקְשׁוֹת
זוֹ לָזוֹ, אַךְ הוּא סֵרַב לְהִכָּנַע.
“אַף אֶחָד בָּאִי הַזֶּה לֹא שָׁמַע עַל דֶרְבִּי,” מִלְמֵל, "אַף אֶחָד מִלְבַדֵנוּ.
אַחַר-כָּךְ נָשַׁם עֲמֻקוֹת וְהֵרִים אֶת קוֹלוֹ: “תַּקְשִׁיבוּ לִי, בַּחוּרִים.
הִגַעְתִּי לַמָּקוֹם הַזֶּה כְּדֵי לְהִשְׁתַּלֵט עַל הַסְּחוֹרָה, וְשׁוּם בֶּן-אָדָם אוֹ שֵׁד לֹא יַפְרִיעַ לִי עַכְשָׁו.
אַף פַּעַם לֹא פָחַדְתִּי מִפְלִינְט הַחַי, וַאֲנִי מוּכָן – לַעֲזָאזֶל – לְהִלָחֵם גַם בִּפְלִינְט הַמֵּת.
שְׁבַע-מֵאוֹת אֶלֶף שְׁטֶרְלִינְגִים מְחַכִּים לָנוּ בְּמֶרְחַק חֲצִי קִלוֹמֶטֶר מִכָּאן.
תַּגִידוּ, מָתַי סוֹבֵב בּוּקָנִיר הָגוּן אֶת הַחַרְטוֹם שֶׁלוֹ לְאָחוֹר מִסְחוֹרָה בְּכַמוּת כָּזֹאת בִּגְלַל אֵיזֶה יַמַאי זָקֵן וְשִׁכּוֹר עִם פַּרְצוּף שָׁחוֹר, ונוֹסָף לָזֶה גַם מֵת?”
אַךְ גַם אֶחָד מֵאֲנָשָׁיו לֹא נִתְעוֹדֵד מִן הַמִּלִים הַלָּלוּ; אַדְרַבָּא, דוֹמֶה שֶׁהֵן אַךְ הִגְבִּירוּ אֶת אֵימַת הַמָּוֶת בְּלִבָּם.
“תַּפְסִיק אֶת זֶה, ג’וֹן,” אָמַר ג’וֹרְג' מֶרִי, “אַל תַּרְגִיז אֶת הָרוּחַ…”
כָּל הָאֲחֵרִים הָיוּ נִפְחָדִים מִדַי מִלַעֲנוֹת.
אִלוּ רַק הָיָה בָּהֶם הָאֹמֶץ, הָיוּ קָמִים וְנִמְלָטִים מִן הַמָּקוֹם; אַךְ הַפַּחַד קָשַׁר אוֹתָם זֶה לָזֶה וְהֵם בָחֲרוּ לִהְיוֹת סְמוּכִים אֶל ג’וֹן הָאַמִיץ וְהַנּוֹעָז.
וְהוּא אָמְנָם הִשְׂכִּיל לִגְבֹּר עַל רִפְיוֹנוֹ.
“רוּחַ? טוֹב, שֶׁיִהְיֶה כָּכָה,” אָמַר, “אֲבָל דָבָר אֶחָד עוֹד לֹא כָּל-כָּךְ בָּרוּר לִי כָּאן.
שָׁמַעְתִּי הֵד.
וְעַכְשָׁו, אֵיזֶה בֶּן-אָדָם רָאָה בַּחַיִים שֶׁלוֹ רוּחַ עִם צֵל עַל הָאֲדָמָה? אַף אֶחָד, נָכוֹן? וְעַכְשָו, הָיִיתִי רוֹצֶה לָדַעַת מַה פִּתְאֹם הָיָה הֵד לַקּוֹל הַזֶּה? תַּגִידוּ בְּעַצְמְכֶם, זֶה טִבְעִי?”
טִעוּן זֶה נִשְׁמַע רוֹפֵף מְאֹד בְּאָזְנַי; אַךְ לְעוֹלָם לֹא תֵּדְעוּ כֵּיצַד יָגִיבוּ אוֹתָם בַּעֲלֵי אֱמוּנוֹת טְפֵלוֹת.
וְאָמְנָם, לְהַפְתָּעְתִי הָרַבָּה הִתְעוֹדֵד ג’וֹרְג' מֶרִי וְהֵרִים אֶת רֹאשׁוֹ.
“נָכוֹן מְאֹד,” אָמַר, “יֵשׁ לְךָ רֹאשׁ עַל הַכְּתֵפַיִם שֶׁלְּךָ, ג’וֹן, תַּאֲמִין לִי.
וַאֲנִי גַם חוֹשֵׁב שֶׁהַצֶּוֶת הַזֶּה עָלָה עַל מַסְלוּל לֹא נָכוֹן.
וּכְשֶׁאֲנִי מַתְחִיל לַחְשֹׁב עַל הָעִנְיָן הַזֶּה, אֲנִי מַגִיעַ לְמַסְקָנָה שֶׁהַקּוֹל הַזֶּה בְּאֱמֶת דוֹמֶה לְקוֹלוֹ שֶׁל פְלִינְט, וּבְכָל-זֹאת זֶה לֹא הָיָה הַקּוֹל שֶׁלוֹ מַמָשׁ.
הָיָה זֶה קוֹלוֹ שֶׁל מִישֶׁהוּ אַחֵר… לְמָשָל… שֶׁל…”
“בֶּן גַן, לְכָל הַשֵּׁדִים!” שָׁאַג סִילְבֶר.
“זֶהוּ זֶה,” צָעַק גַם מוֹרְגַן וְקָפַץ עַל בִּרְכָּיו, “זֶהוּ הַקּוֹל שֶׁל בֶּן גַן!”
“אֲבָל מַה זֶה בִּכְלָל מְשַׁנֶה?” שָׁאַל דִיק, “גַם הַגּוּף שֶׁל בֶּן גַן לֹא נִמְצָא עַל הָאִי הַזֶּה, בְּדִיוּק כְּמוֹ הַגּוּף שֶׁל פְלִינְט.”
אֲבָל כָּל הַמַּלָחִים הָאֲחֵרִים קִדְמוּ בְּלִגְלוּג אֶת הַמִּלִים הַלָּלוּ.
“אֲבָל בְּחַיֶיךָ, מִי בִּכְלָל מְפַחֵד מִבֶּן גַן,” קָרָא ג’וֹרְג' מֶרִי, “מֵת אוֹ חַי – מִי בִּכְלָל שָׂם עָלָיו?”
מַדְהִים וּמוּזָר הָיָה לִרְאוֹת כֵּיצַד רוּחָם שָׁבָה אֲלֵיהֶם לְמִשְׁמַע מִלִים אֵלֶה.
שׁוּב הָיוּ מְפַטְפְּטִים בֵּינֵיהֶם, וּמִשֶׁגִלוּ כִּי הַקּוֹל דָמַם וְלֹא נִשְׁמַע עוֹד, הִכְתִּיפוּ מֵחָדָשׁ אֶת כְּלֵי הָעֲבוֹדָה וְיָצְאוּ לַדֶּרֶךְ, כַּאֲשֶׁר מֶרִי צוֹעֵד בָּרֹאשׁ, הַמַּצְפֵּן שֶׁל סִילְבֶר בְּיָדוֹ וְהוּא שׁוֹמֵר עַל קַו יָשָׁר עִם אִי-הַשְּׁלָדִים.
דְבָרָיו הָיוּ נְכוֹנִים: אִישׁ לֹא חָשַׁשׁ מִבֶּן גַן, אִם חַי אוֹ מֵת.
רַק דִיק לְבַדוֹ הוֹסִיף עֲדַיִן לֶאֱחֹז בְּיָדוֹ אֶת הַתַּנְ"ךְ, כְּשֶׁהוּא מַבִּיט סָבִיב בַּחֲשָׁשׁ; אַךְ אִישׁ לֹא אָהַד אוֹתוֹ בְּשֶׁל כָּךְ וְסִילְבֶר אֲפִלוּ לִגְלֵג עַל זְהִירוּתוֹ הַיְּתֵרָה.
“שָׁכַחְתָּ אֶת מָה אָמַרְתִּי לְךְ?” פָּנָה אֵלָיו, “אַתָּה קִלְקַלְתָּ אֶת הַתַּנַ”ךְ שֶׁלְּךָ.
וְהוּא כְּבָר לֹא יָכוֹל לְהָבִיא לְךָ שׁוּם תּוֹעֶלֶת.
וְכַמַה אַתָּה חוֹשֵׁב מוּכָן הָרוּחַ לְשַׁלֵם לְךָ בַּעֲדוֹ? אֲפִלוּ לֹא זֶה!" וְהוּא יָרַק יְרִיקָה הַגוּנָה לַצְּדָדִים.
אֲבָל דִיק לֹא הִקְדִישׁ תְּשׂוּמֶת-לֵב רַבָּה מִדַי לִדְבָרִים אֵלֶה.
עַד מְהֵרָה הִבְחַנְתִּי כִּי הַבָּחוּר הָיָה חוֹלֶה; הַחֹם, הַעֲיֵפוּת, הָאֵימָה – כָּל אֵלֶה הֵבִיאוּ אֶת הַקַּדַחַת לְגוּפוֹ.
הָיָה נָעִים מְאֹד לָלֶכֶת עַל הָרָמָה הַזֹּאת.
עַתָּה הִתְחִילָה דַרְכֵּנוּ מִשְׁתַּפַּעַת בִּמְעַט כְּלַפֵּי מַטָה, לְעֵבֶר מַעֲרָב.
הָאֳרָנִים – גְבוֹהִים כִּנְמוּכִים – צָמְחוּ כָּאן בִּמְפֻזָר, וְהַשֶּׁמֶשׁ הֵטִילָה אֶת חֻמָה הַלּוֹהֵט עַל פִּסוֹת הַקַּרְקַע שֶׁבֵּינֵיהֶם וּבֵין שִׂיחֵי הַבֹּשֶׂם וְהָאַבְרֵשׁ.
פָּסַעְנוּ עַתָּה צָפוֹנָה-מַעֲרָבָה, כְּשֶׁאָנוּ הוֹלְכִים וּקְרֵבִים אֶל כֶּתֶף גִבְעַת-הַמִּשְׁקֶפֶת; וּבְהַבִּיטִי לְעֵבֶר הַמִּפְרָץ הַמַּעֲרָבִי זָכַרְתִּי כֵּיצַד טֻלְטַלְתִּי עַל גַלָיו בְּתוֹךְ סִירַת-הַנְּצָרִים, מְבַקֵשׁ אֶת נַפְשִׁי לָמוּת.
הִגַעְנוּ אֶל הָעֵץ הַגָּבוֹהּ הָרִאשׁוֹן, וּלְאַחַר בְּדִיקָה וְעִיוּן בַּמַּצְפֵּן הִתְבָּרֵר כִּי אֵין הוּא הַעֵץ הַנָּכוֹן.
כָּךְ הָיָה גַם מִשֶׁהִגַעְנוּ לָעֵץ הַשֵּׁנִי.
הָעֵץ הַשְּׁלִישִׁי הִתְנַשֵׂא לְגֹבַהּ שִׁבְעִים מֶטְרִים, כְּשֶׁהוּא מִתְרוֹמֵם אֶל עָל מִתּוֹךְ מַצָע שֶׁל עֵשֶׂב-בָּר – אִילָן עֲנָק, שֶׁגִזְעוֹ גָדוֹל כְּבַיִת וּבְצִלוֹ עֲשׂוּיָה לַחֲנוֹת חֲבוּרָה שְׁלֵמָה.
אַךְ לֹא גָבְהוֹ הוּא שֶׁשָּׁבָה אֶת לִבָּם שֶׁל הַמַּלָחִים, אֶלָא הַמַּחֲשָׁבָה כִּי שְׁבַע-מֵאוֹת אֶלֶף שְׁטֳרְלִינְגִים זָהָב קְבוּרִים אֵי-פֹּה מִתַּחַת לְצִלוֹ רְחַב-הַיָּדַיִם.
כְּכָל שֶׁהֵתְקָרְבוּ אֶל הָעֵץ הָלְכָה הַמַּחֲשָבָה עַל הַמַּטְמוֹן וְכָבְשָׁה אֶת מְקוֹמָהּ שֶׁל הָאֵימָה.
עֵינֵיהֶם לָהֲטוּ, רַגְלֵיהֶם נַעֲשׂוּ קַלוֹת וּמְהִירוֹת; לִבָּם הָיָה שָׁבוּי בְּקִסְמוֹ שֶׁל הַמַּטְמוֹן הַמַּמְתִּין לָהֶם וְהֶעָשׂוּי לִגְדשׁ אֶת חַיֵיהֶם בְּמוֹתָרוֹת וְתַענוּגוֹת.
סִילְבֶר דִדָה עַל הַקַּב שֶׁלוֹ, פִּיו מְרַטֵן, נְחִירָיו רוֹטְטוֹת.
הוּא גִדֵף בְּזַעַם אֶת הַזְּבוּבִים שֶׁנָּחֲתוּ עַל גוּפוֹ הַנּוֹצֵץ מִזֵעָה, וְיָדָיו מָשְׁכוּ בְּקֹצֶר-רוּח אֶת הַחֶבֶל שֶׁקָשַׁר אוֹתִי אֵלָיו; מִפַּעַם בְּפַעַם הוּא נָעַץ בִּי אֶת עֵינָיו, וְהִבְחַנְתִּי כִּי מָוֶת נִשְׁקָף מִתוֹכָן.
הוּא לֹא הִשְׁתַּדֵל כְּלָל לְהַעְלִים אֶת מְזִמָתוֹ, וַאֲנִי יָכֹלְתִּי לִקְרֹא אֶת מַחְשְׁבוֹתָיו כְּסֵפֶר הַפָּתוּח.
לְרֵיחַ הַזָּהָב הַנִּמְצָא בּהֵשֵׂג-יָד נִשְׁכְּחוּ עוֹלָם וּמְלוֹאוֹ; הַהַבְטָחָה, הָאַזְהָרָה, הַחֲנֻפָּה, כָּל אֵלֶה הָיוּ נַחֲלַת הֶעָבָר.
לֹא הָיָה סָפֵק בְּלִבִּי כִּי הוּא זָמַם לְהַנִּיחַ אֶת יָדוֹ עַל הַמַּטְמוֹן, לַהֲרֹג אֶת כָּל הָאֲנָשִׁים הַיְּשָׁרִים הַנִּמְצָאִים עַל הָאִי, לִמְצֹא אֶת מְקוֹמָהּ שֶׁל הַסְּפִינָה וּלְהַפְלִיג אֶל לֶב-יָם עָמוּס הוֹן וְעָווֹן.
בִּרְכַּי רָעֲדוּ מוּל סַכָּנוֹת אֵלֶה וְעַל כֵּן קָשֶׁה הָיָה לִי לְהַדְבִּיק אֶת צַיָדֵי הָאוֹצָר הַפְּזִיזִים.
מִדֵי פַּעַם מָעֲדָה רַגְלִי בְּאֶבֶן; וְאֵין פֶּלֶא שֶׁסִילְבֶר מָשַׁךְ אַחֲרָיו אֶת הַחֶבֶל וְנָעַץ בִּי אֶת עֵינָיו הָרַצְחָנִיוֹת.
דִיק צָעַד לְצִדֵנוּ, אֲחוּז קַדַחַת וּצְמַרְמֹרֶת, כְּשֶׁפִּיו מְמַלְמֵל תְּפִלוֹת וְגִדוּפִים.
צָעַדְתִּי אֲחוּז יְאוּשׁ וְדִכְדוּךְ, מְהַרְהֵר בַּקֶּטֶל שֶׁהִתְרַחֵשׁ לִפְנֵי שָׁנִים עַל פְּנֵי הַמִּישׁוֹר הַזֶּה, כַּאֲשֶׁר שׁוֹדֵד-הַיָּם הַשָּׁתוּי וְהָאַכְזָר הִכָּה לְמָוֶת בְּמוֹ יָדָיו שִׁשָׁה מֵעוֹשֵׂי דְבָרוֹ.
חֹרֶשׁ שַׁאֲנָן זֶה וַדַאי הִדְהֵד בְּאוֹתָהּ עֵת בְּזַעֲקוֹת שֶׁבֶר; וּכְלוּם אֵין אָזְנִי שׁוֹמַעַת גַם בְּרֶגַע זֶה זְעָקָה אֲשֶׁר כַּזֹּאת?
אוֹתָה עֵת הִגַעְנוּ אֶל שׁוּלֶיהָ שֶׁל חֻרְשַׁת הָאֳרָנִים.
“הֵי, אַתֶּם שָׁם, בּוֹאוּ מָהֵר!” צָעַק ג’וֹרְג' מֶרִי, וְהַכֹּל פָּתְחוּ בְּרִיצָה מְהִירָה.
לְפֶתַע פִּתְאֹם הֵם עָצְרוּ וְקָפְאוּ תַּחְתֵּיהֶם.
מִישֶׁהוּ פָּלַט צְעָקָה חֲרִישִׁית.
סִילְבֶר הֵחִישׁ אֶת הִלוּכוֹ, כְּשֶׁרֶגֶל-הַעֵץ שֶׁלוֹ דוֹקֶרֶת בְּזַעַף אֶת אַדְמַת הַטְּרָשִׁים; וּלְאַחַר רֶגֵע עָצַרְנוּ גַם שְׁנֵינוּ, מְסֻמָרִים עַל מְקוֹמוֹתֵינוּ.
רָאִינוּ מוּלֵנוּ שׁוּחָה גְדוֹלָה מְאֹד, שֶׁנֶחְפֶּרָה לֹא מִכְּבָר; שֶׁכֵּן דָפְנוֹתֶיהָ הָיוּ נְפוּלוֹת וְעַל קַרְקָעִיתָהּ נִרְאוּ פְּסִיגֵי עֵשֶׂב, שֶׁנָּבַט זֶה עַתָּה.
יָדִית-מַעְדֵר שְׁבוּרָה הָיְתָה מוּטֶלֶת עַל הֶעָפָר, וּסְבִיבָהּ פְּזוּרִים לוּחוֹת שֶׁל אַרְגָזִים.
עַל אֶחָד מֵאוֹתָם לוּחוֹת גִלִיתִי שָׁם חָקוּק בְּבַרְזֶל מְלֻבָּן – “אֲרִי-הַיָּם”, שֵׁם אֳנִיָתוֹ שֶׁל קַפִּיטַן פְלִינְט.
הַכֹּל הָיָה בָּרוּר וְגָלוּי.
מִישֶׁהוּ גִלָה אֶת מְקוֹם הַמַּטְמוֹן וּבָזָז אוֹתוֹ.
שְׁבַע-מֵאוֹת אֶלֶף הַשְּׂטֶרְלִינְגִּים חָלְפוּ עִם הָרוּחַ.
33.
נְפִילַת הַמַּנְהִיג
הָעוֹלָם לֹא רָאָה מֵעוֹדוֹ הֶלֶם אֲשֶׁר כָּזֶה.
כָּל אֶחָד מִן הַשִּׁשָׁה חָשׁ כְּאִלוּ אֲחָזוֹ הַשָּׁבָץ; אֲבָל סִילְבֶר הִתְגַבֵּר עַל הַמַּהֲלֻמָה כְּהֶרֶף-עַיִן.
עוֹד בְּטֶרֶם הִסְפִּיקוּ אֲנָשָׁיו לַעֲמֹד עַל מַהוּת הָאָסוֹן שֶׁיָּרַד עֲלֵיהֶם, וּכְבָר הִתְאוֹשֵׁשׁ הַטַּבָּח וּמִהֵר לְשַׁנוֹת אֶת תָּכְנִיתוֹ.
“גִ’ים” – לָחַשׁ אֵלַי, “קַח אֶת זֶה וְהִכּוֹן לְצָרוֹת.”
והוּא נָתַן בְּיָדִי אֶקְדָח כְּפוּל מַחְסָנִיוֹת.
אַט-אַט הִתְחִיל סִילְבֶר נָע צָפוֹנָה, וּלְאַחַר צְעָדִים אֲחָדִים הִפְרִידָה הַשּׁוּחָה בֵּינֵינוּ לְבֵין חֲמֵשֶׁת הָאֲחֵרִים.
אָז הוּא הִבִּיט בִּי וְהֵנִיד אֶת רֹאשׁוֹ, כְּאוֹמֵר “הַמַּצָב רְצִינִי מְאֹד”, וְאָמְנָם גַם אֲנִי חָשַׁבְתִּי כָּךְ בְּדִיוּק.
מַבָּטוֹ הָיָה עַתָּה אוֹהֵד עַד מְאֹד, וְהַשִּׁנוּיִים הַמְּהִירִים הַלָּלוּ בְּיַחֲסוֹ קוֹמְמוּ אוֹתִי כָּל-כָּךְ, עַד כִּי לֹא עָצַרְתִּי כֹּחַ וְלָחַשְׁתִּי:
“וּבְכֵן, עָבַרְתָּ שׁוּב לַצַּד הַשֵּׁנִי.”
אַךְ הוּא לֹא הִסְפִּיק לַעֲנוֹת לִי.
הַפִּירָטִים פָּרְצוּ בִּזְעָקוֹת וְגִדוּפִים, קָפְצוּ בְּזֶה אַחֲרֵי זֶה לְתוֹךְ הַשּׁוּחָה, הִתְחִילוּ חוֹפְרִים בְּאֶצְבְּעוֹתֵיהֶם וּמַשְׁלִיכִים אֶת הַלּוּחוֹת לַצְּדָדִים.
פִּתְאֹם מָצָא מוֹרְגַן מַטְבֵּעַ-זָהָב וְהוּא הֱרִימוֹ בְּסִילוֹן שֶׁל קְלָלוֹת.
הָיָה זֶה מַטְבֵּעַ בֶּן שְׁנֵי שׁטֶרְלִינְגִים, שֶׁעָבָר מִיָד לְיָד בִּמְהִירוּת הַבָּרָק.
“שְׁתֵּי לִירוֹת!” שָׁאַג ג’וֹרְג' מֶרִי, בַּהֲנִיפוֹ אֶת הַמַּטְבֵּעַ מוּל עֵינָיו שֶׁל סִילְבֶר, “זֶה הַשְּׁבַע-מֵאוֹת אֶלֶף שֶׁלְּךָ, מָה? אַתָּה הָאִישׁ שֶׁמְסֻגָל לַעֲשׂוֹת עִסְקָה, מָה? אַתָּה, הָאִישׁ שֶׁלֹא בִּשֵׁל אַף דַיְסָה בַּחַיִים שֶׁלוֹ, מָה? אַתָּה הַדַּחְלִיל הַמְּטֻמְטָם עִם רֶגֶל-הָעֵץ!”
“תַּמְשִׁיכוּ לַחְפֹּר, בַּחוּרִים,” אָמַר סִילְבֶר בְּקוֹל עוֹקְצָנִי וְשָׁקֵט, “אוּלַי תַּצְלִיחוּ לִמְצֹא שָׁם גַם כַּמָּה אֱגוֹזִים…”
“אֱגוֹזִים!” פָּלַט מֶרִי צְוָחָה נוֹרָאָה, “שְׁמַעְתֶּם אוֹתוֹ? תַּקְשִׁיבוּ לִי, הָאִישׁ הַזֶּה יָדַע כָּל הַזְּמַן מַה נִמְצָא כָּאן.
הַבִּיטוּ עַל הַפַּרְצוּף שֶׁלוֹ וְתִרְאוּ אִם אֲנִי לֹא צוֹדֵק.”
“אָה, מֶרִי,” הִפְטִיר סִילְבֶר, “אַתָּה רוֹצֶה שׁוּב לִהְיוֹת קֶפְּטְן? יֵשׁ לְךָ שְׁאִיפוֹת גְדוֹלוֹת, בָּחוּר!”
אֵךְ הַפַּעַם עָמְדוּ הַכֹּל לְצִדּוֹ שֶׁל ג’וֹרְג'.
הֵם הִתְחִילוּ מְטַפְּסִים מִתּוֹךְ הַשּׁוּחָה, אַךְ לְמַזָלֵנוּ יָצְאוּ כֻּלָם אֶל צִדָהּ הַמְּרֻחָק.
רֶגַע אֶחָד עָמַדְנוּ בִּדְמָמָה – שְׁנַיִם מִן הָעֵבֶר הָאֶחָד וַחֲמִשָׁה מִן הָעֵבֶר הַשֵּׁנִי, וְאִישׁ לֹא הֵעֵז לְהַנְחִית אֶת הַמַּכָּה הָרִאשׁוֹנָה.
סִילְבֶר נִצַב זָקוּף וְדוֹמֵם עַל הַקַּב שֶׁלוֹ, נָעַץ בָּהֶם אֶת עֵינָיו וְנִרְאָה קַר וְשָׁלֵו מִתָּמִיד.
אֵין סָפֵק, הֵיֵה זֶה אָדָם אַמִיץ-לֵב.
לְבַסוֹף הֶחְלִיט מֶרִי, כַּנִּרְאֶה, כִּי נְאוּם יְסַיֵעַ לוֹ בְּמַטְרָתוֹ.
“הַקְשִׁיבוּ, בַּחוּרִים,” אָמַר, “שְׁנֵי אֵלֶה עוֹמְדִים שָׁם לְבַדָם.
אֶחָד הוּא זָקֵן עִם רֶגֶל אַחַת, שֶׁסָחַב אוֹתָנוּ הֵנָה וְהִכְנִיס אוֹתָנוּ לְתוֹךְ הַבֹּץ הַזֶּה; וְהַשֵּׁנִי הוּא הַזַּאֲטוּט הַזֶּה, שֶׁמִּתְחַשֵׁק לִי נוֹרָא לִרְאוֹת אֶת הַלֵּב שֶׁלוֹ.
עַכְשָׁו, בַּחוּרִים…”
הוּא הֵרִים אֶת יָדוֹ וְאֶת קוֹלוֹ, וְהָיָה בָּרוּר כִּי הוּא עוֹמֵד לִפְתֹחַ בְּאֵשׁ.
אַךְ בְּרֶגַע זֶה מַמָשׁ – בֶּנְג! בֶּנְג! בֶּנְג! – שָׁלֹש יְרִיוֹת בָּקְעוּ מִתוֹךְ הַסְּבַךְ.
ג’וֹרְג מֶרִי צָנַח וְנָפַל אֶל תּוֹךְ הַשּׁוּחָה.
הַגֶּבֶר חֲבוּשׁ-הָרֹאשׁ הִסְתּוֹבֵב עַל עָמְדוֹ כְּסְבִיבוֹן וְנָפַל מְלֹא קוֹמָתו עַל צִדוֹ – מְפַרְכֵּס עֲדַיִן, אַךְ לְלֹא רוּחַ-חַיִים.
שְׁלשֶׁת הַנּוֹתָרִים פָּנוּ לְאָחוֹר וְנִמְלְטוּ כָּל עוֹד נַפְשָׁם בָּם.
בְּטֶרֶם הִסְפַּקְתִּי לְמַצְמֵץ בְּעֵינַי רוֹקֵן סִילְבֶר אֶת מַחְסָנִית אֶקְדָחוֹ בְּגוּפוֹ שֶׁל ג’וֹרְג' מֶרִי הַפָּצוּעַ; וּבְעוֹד הַלָּה מֵרִים אֵלָיו עֵינַיִם מִתְיַסְרוֹת, אָמַר לוֹ הַטַּבָּח:
“זֶהוּ, ג’וֹרְג', אֲנִי חוֹשֵׁב שֶׁהַחֶשְׁבּוֹן בֵּינֵינוּ גָמוּר.”
בְּאוֹתוֹ רֶגַע מַמָשׁ קָרְבוּ אֶלֵינוּ בְּרִיצָה ד"ר לִיבְסִי, גְרֵי וּבֶּן גַן, שֶׁיָּצְאוּ מִבֵין שִׁיחֵי הָאַבְרָשׁ, רוֹבִים עֲשֵׁנִים בִּידֵיהֶם.
“קָדִימָה!” – צָעַק הָרוֹפֵא, “יוֹתֵר מַהֵר, בַּחוּרִים! אֲנַחְנוּ חַיָבִים לְהַגִיעַ לִפְנֵיהֶם אֶל הַסִּירוֹת.”
פָּתַחְנוּ מִיָד בְּרִיצָה מְהִירָה, כְּשֶׁאָנוּ מְפַלְסִים בְּגוּפֵנוּ אֶת דַרְכֵּנוּ בְּתוֹךְ הַסְּבַךְ.
סִילְבֶר עָשָׂה כָּל שֶׁיָּכֹל שֶׁלֹא לְפַגֵר אַחֲרֵינוּ.
הוּא דִדָה עַל הַקַּב בְּמַאֲמָץ רַב כָּל-כָּךְ עַד שֶׁשְׁרִירָיו הִתְנַפְּחוּ, וּבָטוּחַ אֲנִי שֶׁשׁוּם אָדָם בָּרִיא לֹא הָיָה עוֹמֵד בְּמַאֲמָץ אֲשֶׁר כָּזֶה.
הַדּוֹקְטוֹר חוֹשֵׁב גַם הוּא כָּמוֹנִי.
בְּהִמָצְאוֹ שְׁלֹשִׁים צְעָדִים מֵאֲחוֹרֵינוּ, נֶאֱנָק בְּקֹצֶר נְשִׁימָה, הִגַעְנוּ אָנוּ אֶל שׁוּלֵי הַמִּדְרוֹן.
“דוֹקְטוֹר” הֵרִיעַ, “תַּבִּיט לְשָׁם.
לֹא צָרִיךְ לְמַהֵר!”
וְאָמְנָם, לֹא הָיָה עוֹד צֹרֶךְ לְהֵחָפֵז.
מִשֶׁהִבַּטְנוּ אֶל לִבּוֹ שֶׁל הַמִּישׁוֹר גִלִינוּ אֶת שְׁלֹשֶת הַנִּצוֹלִים רָצִים לְאוֹתוֹ כִּווּן שֶׁמִּמֶנוּ בָּאנוּ – הַיְשֵׁר אֶל גִבְעַת הַתֹּרֶן הַמְּאַסֵף.
אָנוּ נִמְצֵאנוּ בֵּינֵיהֶם וּבֵין הַסִּירוֹת.
יָשַׁבְנוּ אֵפוֹא לִשְׁאֹף רוּחַ, בְּעוֹד ג’וֹן הָאָרֹךְ קָרֵב אֵלֵינוּ לְאִטוֹ, מְנַגֵב בְּשַׁרְווּלוֹ אֶת פָּנָיו הַמְּיֻזָעִים.
“תוֹדָה רַבָּה, דוֹקְטוֹר,” אָמַר, “הִגַעְתֶּם מַמָשׁ בָּרֶגַע הָאַחֲרוֹן, אֲנִי חוֹשֵׁב, לְהַצִּיּל אוֹתִי וְאֶת הוֹקִינְס.
אָז זֶה בְּאֶמֶת אַתָּה, בֶּן גַן!” הוֹסִיף, “אַתָּה בְּאֱמֶת בָּחוּר נֶחְמָד, תַּאֲמִין לִי.”
“אֲנִי בֶּן גַן אֲנִי,” הֵשִׁיב שׁוֹכֵן הָאִי, כְּשֶׁהוּא מִתְפַּתֵּל כִּצְלוֹפָח בְּרֹב מְבוּכָה.
וּלְאַחַר שְׁתִיקָה מְמֻשֶׁכֶת הוֹסִיף: “מַה שְׁלוֹמְךָ, אָדוֹן סִילבֶר? טוֹב מְאֹד, תּוֹדָה רַבָּה, זֶה מַה שֶׁאַתָּה אוֹמֵר.”
“בֶּן, בֶּן,” מִלְמֵל סִילְבֶר, “לַחְשֹׁב שֶׁאַתָּה הִצְלַחְתָּ לְסַדֵר אוֹתִי!”
הָרוֹפֵא שָׁלַח אֶת אַבְרָהָם גְרֵי לְהָבִיא אֶת אַחַד הַמַּכּוּשִׁים, שֶׁהַמּוֹרְדִים נָטְשׁוּ בִּמְנוּסָתָם; וְאַחַר-כָּךְ הִמְשַׁכְנוּ אֶת דַרְכֵּנוּ בְּנַחַת בְּמוֹרַד הַגִּבְעָה לְעֵבֶר הַסִּירוֹת.
בְּלֶכְתֵּנוּ סִפַּרְנוּ זֶה לָזֶה בִּקְצָרָה אֶת אֲשֶׁר עָבַר עָלֵינוּ.
סִילְבֶר גִלָה עִנְיָן רַב וְעָצוּם בְּסִפּוּר זֶה, שֶׁבֶּן גַן – הַנָּטוּשׁ הַשּׁוֹטֶה – הָיָה גִבּוֹרוֹ הָרָאשִׁי.
בְּשִׁטוּטָיו הַמְּרֻבִּים עַל הָאִי, בְּאֵין נֶפֶשׁ חַיָה נוֹסֶפֶת עִמָדוֹ, מָצָא בֶּן אֶת הַשֶּׁלֶד – וְאַף רוֹקֵן אֶת כִּיסָיו; אַחַר-כָּךְ מָצָא אֶת הַמַּטְמוֹן.
הוּא חָפַר אֶת הַשּׁוּחָה וְחָשַׂף אֶת הָאַרְגָזִים (הָיְתָה זוֹ יָדִית-הַמַּעְדֵר שֶׁלוֹ שֶׁנִּמְצְאָה עַל קַרְקָעִית הַשּׁוּחָה); הוּא נָשָׂא עַל גַבּוֹ אֶת הַמַּטְמוֹן כֻּלוֹ בְּמַסָעוֹת וּמַשָׂאוֹת מְיַגְעִים לְאֵין-סְפֹר –מֵרַגְלֵי הָאֹרֶן הָעֲנָקִי וְעַד לַמְּעָרָה שֶׁגִלָה עַל צַלְעָהּ שֶׁל הַגִּבְעָה כְּפוּלַת-הַפְּסָגוֹת מִצְפוֹן-מִזְרָח לָאִי; וְשָׁם, בְּאוֹתָה מְעָרָה, הוּא טָמַן לָבֶטַח אֶת אוֹצָרוֹ.
מַסָעוֹ הָאַחֲרוֹן מִן הַשּׁוּחָה לַמְּעָרָה הֻשְׁלַם כְּחָדְשַׁיִם לִפְנֵי בּוֹא הַ“הִסְפַּנְיוֹלָה”.
ד"ר לִיבְסִי הוֹצִיא מִפִּי בֶּן גַן אֶת סוֹדוֹ זֶה בָּעֶרֶב שֶׁלְאַחַר הַהַתְקָפָה; וּמִשֶׁגִלָה לְמָחֲרָת עִם בֹּקֶר כִּי הַסְּפִינָה נֶעֶלְמָה מִן הַמַּעֲגָן, הוּא הָלַךְ אֶל סִילְבֶר, נָתַן לוֹ אֶת הַמַּפָּה, שֶׁהָיְתָה עַתָּה חַסְרַת-עֵרֶךְ, אַף מָסַר לוֹ אֶת הַמָּזוֹן שֶׁלָנוּ – שֶׁכֵּן הַמְּעָרָה שֶׁל בֶּן גַן הָיְתָה גְדוּשָׁה בְּשַׂר-עִזִים מְמֻלָח; הוּא מָסַר לוֹ הַכֹּל בַּכֹּל, וּבִלְבַד שֶׁיוּכַל לָצֵאת בְּשָׁלוֹם מִן הַמְּצוּדָה אֶל הַגִּבְעָה כְּפוּלַת-הַפְּסָגוֹת, לְהִתְרַחֵק מֵאֵזוֹר הַבִּצוֹת הַמַּמְאִיר וּלְהִתְקַרֵב אֶל הַמַּטְמוֹן.
“אֲשֶׁר לְךָ, גִ’ים,” אָמַר לִי הַדּוֹקְטוֹר, “לִבִּי נִשְׁבָּר בְּקִרְבִּי, אַךְ עָשִׂיתִי אֶת שֶׁחָשַׁבְתִּי לַטּוֹב בְּיוֹתֵר לְמַעַן אוֹתָם אֲנָשִׁים שֶׁנִּצְבוּ עַל מִשְׁמַרְתָּם; וּמִי אָשֵם שֶׁאַתָּה לֹא נִמְנֵיתָ עֲלֵיהֶם?”
מִשֶׁגִלָה הָרוֹפֵא אוֹתוֹ בֹּקֶר כִּי אֲנִי עָתִיד לָקַחַת חֵלֶק בְּמַפַּח-הַנֶּפֶשׁ הַנּוֹרָא שֶׁהֵכִין לַמּוֹרְדִים, הוּא חַשׁ בִּמְלֹא מְהִירוּת אֶל הַמְּעָרָה, הִשְׁאִיר אֶת טְרִילוֹנִי לְיַד הַקְּבַרְנִיט הַפָּצוּעַ, נָטַל אִתּוֹ אֶת גְרֵי וְאֶת בֶּן גַן, וְכָל הַשְּׁלֹשָׁה פָּנוּ בְּקַו יָשָׁר אֶל עֵבֶר הָאֹרֶן.
לְפֶתַע גִלָה כִּי סִילְבֶר וַאֲנָשָׁיו עֲלוּלִים לְהַגִיעַ לְפָנָיו אֶל מְקוֹם הַמַּטְמוֹן הָרֵיק; עַל כֵּן שָׁלַח אֶת בֶּן גַן קַל-הָרַגְלַיִם לְעֶבְרֵנוּ, כְּדֵי שֶׁיַּעֲשֶׂה כָּל שֶׁיוּכַל עַל-מְנָת לְעַכְּבֵנוּ בַּדֶּרֶךְ.
הַמַּלָח הַנָּטוּשׁ בָּחַר לִפְרֹט עַל מֵיתְרֵי הָאֱמוּנוֹת הַטְּפֵלוֹת, שֶׁעֲמִיתָיו לְשֶׁעָבַר הָיוּ שְׁטוּפִים בָּהֶן; וְהוּא הִצְלִיחַ בְּכָךְ כָּל-כָּךְ, עַד שֶׁגְרֵי וְהָרוֹפֵא הִצְלִיחוּ לְהַגִיעַ אֶל הָאֹרֶן מִבְּלִי לְהִתְגַלוֹת, לְהַצִּיּב מַאֲרָב וּלְצַפּוֹת לְבוֹאָם שֶׁל צַיָדֵי הַמַּטְמוֹן.
“אָה”, אָמַר סִילְבֶר, “אֵיזֶה מַזָל הָיָה לִי שֶׁהוֹקִינְס נִמְצָא עַל יָדִי.
הֵם יָכְלוּ לַחְתֹּךְ אֶת ג’וֹן הַזָּקֵן לַחֲתִיכוֹת, מִבְּלִי שֶׁהַדָּבָר הָיָה אִכְפַּת לְךָ כְּלָל, דוֹקְטוֹר.”
“אַף לֹא כְּהוּא זֶה,” הֵשִׁיב לוֹ הָרוֹפֵא בַּעֲלִיצוּת.
אוֹתוֹ רֶגַע הִגַעְנוּ אֶל הַסִּירוֹת.
ד"ר לִיבְסִי נָטַל מַכּוֹשׁ בְּיָדוֹ וְשָׁבַר לִרְסִיסִים אַחַת מֵהֶן; אַחַר-כָּךְ עָלִינוּ עַל הַשְּׁנִיָּה וְהִתְחַלְנוּ חוֹתְרִים לְעֵבֶר הַמִּפְרָצוֹן הַצְּפוֹנִי.
הָיָה זֶה שִׁיוּט בֶּן שְׁנֵים-עָשָׂר קִילוֹמֶטֶר.
סִילְבֶר תָּפַס גַם הוּא בְּמָשׁוּט, וְאַף-עַל-פִּי שֶׁהָיָה עָיֵף וְיָגֵעַ, חָתַר בְּמֶרֶץ עִם הַשְּׁאָר.
הַיָּם הָיָה חָלָק וְאָנוּ שַׁטְנוּ בִּמְהִירוּת, יָצָאנוּ מִן הַמַּעֲגָן, שֶׁאֵלָיו הֵבֵאנוּ לִפְנֵי אַרְבָּעָה יָמִים אֶת הַ“הִסְפַּנְיוֹלָה”, וּפָנִינוּ צָפוֹנָה.
מִשֶׁעָבַרְנוּ עַל פְּנֵי הַגִּבְעָה כְּפוּלַת-הַפְּסָגוֹת יָכֹלְנוּ לִרְאוֹת אֶת פִּיהָ שֶׁל מְעָרַת בֶּן גַן וְאָדָם נִצָב בִּפִתְחָהּ, כְּשֶׁהוּא נִשְׁעָן עַל רוֹבֶה.
הָיָה זֶה הָאָצִיל.
נִפְנַפְנוּ אֵלָיו בְּמִמְחָטָה לְבָנָה וְהִשְׁמַעְנוּ שָׁלשׁ תְּרוּעוֹת הֵידָד, כַּאֲשֶׁר קוֹלוֹ שֶׁל סִילְבֶר מִצְטָרֵף בִּלְבָבִיוּת רַבָּה אֶל קוֹלֵנוּ.
חֲמִשָׁה קִילוֹמֶטְרִים הָלְאָה, בְּפִתְחוֹ שֶׁל הַמִּפְרָצוֹן הַצְּפוֹנִי, גִלִינוּ אֶת הַ“הִסְפַּנְיוֹלָה” מְשַׁיֶטֶת מֵעַצְמָהּ עַל פְּנֵי הַמַּיִם.
זֶרֶם-הַגֵּאוּת חִלֵץ אוֹתָהּ מִן הַחוֹף הַחוֹלִי שֶׁהָיְתָה תְּקוּעָה בּוֹ; וְאִלוּ נָשְׁבָה רוּחַ חֲזָקָה, אוֹ אִלוּ נִלְכְּדָה בְּזֶרֶם חָזָק יוֹתֵר, אֶפְשָׁר שֶׁלֹא הָיִינוּ מוֹצְאִים אוֹתָהּ עוד.
לְמַזָלֵנוּ הַנֶּזֶק הָיָה מֻעָט בְּיוֹתֵר.
קָשַׁרְנוּ עֹגֶן חָדָשׁ אֶל הַכֶּבֶל וְהֵטַלְנוּ אוֹתוֹ לְעֹמֶק שְׁתֵּי אַמוֹת-יָם.
אַחַר-כָּךְ חָתַרְנוּ בְּסִירָה אֶל מִפְרְצוֹן-רוּם, שֶׁנִּמְצָא סָמוּךְ בְּיוֹתֵר לִמְעָרַת הַמַּטְמוֹן שֶׁל בֶּן.
יָרַדְנוּ אֶל הַחוֹף, וּגְרֵי חָזַר לְבַדוֹ עִם הַסִּירָה אֶל הַ“הִסְפַּנִיוֹלָה”, כְּדֵי לְבַלוֹת אֶת הַלַּיְלָה בִּשְׁמִירָה עַל סִפּוּנָהּ.
שְׁבִיל תָּלוּל וְנוֹחַ נִמְשַׁךְ מִן הַחוֹף אֶל פִּי הַמְּעָרָה; שָׁם קִדֵם הָאָצִיל טְרִילוֹנֵי אֶת פָּנֵינוּ.
הוּא לָחַץ אֶת יָדִי בִּידִידוּת, מִבְּלִי לוֹמַר גַם מִלָּה אַחַת עַל בְּרִיחָתִי – לֹא נְזִיפָה אַף לֹא שְׁבָחִים.
אַךְ לְמַרְאֵה הַהַצְדָעָה הָאֲדִיבָה שֶׁל סִילְבֶר הֶאְדִימוּ פָּנָיו.
“ג’וֹן סִילְבֶר,”, אָמַר, “מִיָמַי לֹא פָּגַשְׁתִּי בֶּן-בְּלִיַעַל בּוֹגְדָנִי גָדוֹל מִמְךָ.
אַתָּה נוֹכֵל אָיֹם וְנוֹרָא, אֲדוֹנִי.
בִּקְשׁוּ מִמֶנִי שֶׁלֹא אֶתְבַּע אוֹתְךְ לְדִין, וְעַל כֵּן לֹא אֶעֱשֶׂה זֹאת.
אֲבָל דָמָם שֶׁל הַמֵּתִים יָעִיק עַל נִשְׁמָתְךָ כְּאַבְנֵי רֵחַיִם.”
“תּוֹדָה רַבָּה לְךָ, אֲדוֹנִי,” אָמַר סִילְבֶר וְהִצְדִיעַ שׁוּב.
“אַתָּה עוֹד מֵעֵז לְהוֹדוֹת לִי!” צָעַק הָאָצִיל, “עַל מָה, עַל שֶׁאֵינֶנִי מְמַלֵא אֶת חוֹבָתִי? אָחוֹרָה פְּנֵה!”
לִבְסוֹף נִכְנַסְנוּ לְתוֹךְ הַמְּעָרָה.
הָיָה זֶה מָקוֹם רְחַב-יָדַיִם וּמְאֻוְרָר.
מַעְיָן קָטָן הֵקִיר אֶת מֵימָיו הַצְּלוּלִים אֶל בְּרֵכָה זְעִירָה, עֲטוּרַת שְׂרָכִים.
הָרִצְפָּה הָיְתָה רְפוּדָה בְּחוֹל נָקִי.
קַפִּיטַן סְמוֹלְט שָׁכַב בְּסָמוּךְ לַמְּדוּרָה.
לְאוֹרָן הֶעָמוּם שֶׁל הַלֶּהָבוֹת הִבְחַנְתִּי בְּפִנָה מְרֻחֶקֶת בְּעֲרֵמוֹת גְדוֹלוֹת שֶׁל מַטְבְּעוֹת וּמְטִילֵי זָהָב.
יָדַעְתִּי: זֶהוּ מַטְמוֹנוֹ שֶׁל קַפִּיטַן פְלִינְט – הַמַּטְמוֹן, שֶׁהִגַעְנוּ מִמֶרְחַקִים כְּדֵי לְגַלוֹתוֹ, וַאֲשֶׁר בִּגְלָלוֹ קִפּחוּ שִׁבְעָה-עָשָׂר מֵאַנְשֵׁי הַ“הִסְפַּנְיוֹלָה” אֶת חַיֵיהֶם.
מַה גָדוֹל הַמְּחִיר שֶׁשֻלַם בַּעַדוֹ עַד כֹּה – דָם וְיִסוּרִים, אֳנִיוֹת שֶׁיָּרְדוּ לַמְּצוּלוֹת, אֲנָשִׁים אַמִיצֵי לֵב שֶׁנִּקְטְלוּ בַּיָּם וּבַיַבָּשָׁה, קָלוֹן וּשְׁקָרִים בְּגִידָה וְאַכְזְרִיוּת וּשְׁאָר פְּשָׁעִים, שֶׁאֵין הַיָּד עֲשׂוּיָה לְתָאֲרָם.
אַבָל עֲדַיִן נִמְצְאוּ שְׁלשָׁה אֲנָשִׁים עַל הָאִי – סִילְבֶר, מוֹרְגַן וּבֶּן גַן – שֶׁנָּטְלוּ חֵלֶק בְּאוֹתָם פְּשָׁעִים בְּתִקְוַת-שָׁוְא לִזְכּוֹת בְּאוֹצָר זֶה.
“קְרַב אֵלַי, גִ’ים,” פָּנָה אֵלַי הַקְּבַרְנִיט, “אַתָּה הִנְךָ נַעַר טוֹב בְּדַרְכְּךָ, גִ’ים; אֲבָל אֵינֶנִי סָבוּר שֶׁאַתָּה וַאֲנִי נַפְלִיג שׁוּב בַּיָּם.
אַתָּה חָבִיב מִדַי מִשֶׁאֹמַר דָבָר נוֹסָף… וְהַאִם אַתָּה הוּא זֶה, ג’וֹן סֵילְבֶר? מַה מֵבִיא אוֹתְךָ לְכָאן?”
“חָזַרְתִּי אֶל הַתַּפְקִיד שֶׁלִי, הַמְּפַקֵד.” הֵשִׁיב הַטַּבָּח.
“אָה!” אָמַר הַקְּבַרְנִיט וְלֹא הוֹסִיף.
מַה נִפְלָאָה הָיְתָה אֲרוּחַת-הָעֶרֶב, שֶׁאָכַלְתִּי אוֹתוֹ לַיְלָה בְּחֶבְרַת יְדִידַי – עִם בְּשַׂר-הָעִזִים הַמְּמֻלָח שֶׁל בֶּן גַן, וְהַיַּיִן הַיָּשָׁן מִן הַ“הִסְפַּנְיוֹלָה” וּשְׁאָר הַמַּטְעַמִים.
אֲנִי בָּטוּחַ, כִּי בְּשׁוּם מָקוֹם בָּעוֹלָם לֹא הָיְתָה אוֹתוֹ לַיְלָה חֲבוּרָה עַלִיזָה וּמְאֻשֶׁרֶת יוֹתֵר.
מִחוּץ לַמַּעְגָל יָשַׁב גַם ג’וֹן סִילְבֶר, מְנֻדֶה מְעַט אַךְ אוֹכֵל בְּתֵאָבוֹן, נָכוֹן לִקְפֹּץ וּלְמַלֵא כָּל בַּקָשָׁה שֶׁתֻּפְנֶה אֵלָיו, מִצְטָרֵף מִדֵי פַּעַם אֶל הַצְּחוֹק הַכְּלָלִי – מַמָשׁ אוֹתוֹ יוֹרֵד-יָם אָדִיב, מַסְבִּיר פָּנִים וְצַיְתָנִי, שֶׁהִכַּרְנוּ בְּרֵאשִׁיתָהּ שֶׁל הַהַפְלָגָה.
34.
סוֹף דָבָר
לְמָחָרָת עִם הַשְׁכָּמַת הַבֹּקֶר נִגַשְׁנוּ כֻּלָנוּ לָעֲבוֹדָה; שֶׁכֵּן הַעֲבָרָתָן שֶׁל כַּמֻּיּוֹת זָהָב רַבּוֹת וּגְדוֹלוֹת כָּל-כָּךְ – תְּחִלָה מִן הַמְּעָרָה אֶל הַחוֹף, וְאַחַר-כָּךְ בְּסִירָה מֶרְחַק חֲמִשָׁה מֶטְרִים עַד הַסְּפִינָה – הָיְתָה מְלָאכָה נִכְבָּדָה בְּיוֹתֵר לִקְבוּצַת אֲנָשִׁים קְטַנָה כָּל-כָּךְ.
שְׁלשֶׁת הַמּוֹרְדִים שֶׁשָּׂרְדוּ עַל הָאִי לֹא הִטְרִידוּ אוֹתָנוּ בְּיוֹתֵר.
שׁוֹמֵר יָחִיד עַל כֶּתֶף הַגִּבְעָה דַי הָיָה בּוֹ כְּדֵי לְאַבְטֵחַ אוֹתָנוּ מִפְּנֵי הַתְקָפַת פֶּתַע, וְאָנוּ הֶאֱמַנוּ גַם כִּי נַפְשָׁם שֶׁל אֲנָשִׁים אֵלֶה קָצָה מִקְרָבוֹת.
הַמְּלָאכָה הִתְנַהֲלָה אֵפוֹא בִּמְהִירוּת וּלְלֹא תַּקָלוֹת.
גְרֵי וּבֶּן גַן חָתְרוּ בְּסִירָה הָלוֹךְ וָשׁוֹב; וּבְאוֹתָה עֵת נָשְׂאוּ הַשְּׁאָר אֶת הַזָּהָב מִן הַמְּעָרָה אֶל הַחוֹף.
אֲשֶׁר לִי, כֵּיוָן שֶׁלֹא יָכֹלְתִּי לְהַבִיא תּוֹעֶלֶת מְרֻבָּה בְּסַבָּלוּת, יָשַׁבְתִּי כָּל הַיּוֹם כֻּלוֹ בְּתוֹךְ הַמְּעָרָה וּמִלֵאתִי אֶת שַׂקִיוֹת הַלֶּחֶם בְּמַטְבְּעוֹת.
הָיָה זֶה אֹסֶף מוּזָר בְּיוֹתֵר שֶׁל מַטְבְּעוֹת, בְּדוֹמֶה לָזֶה שֶׁמָצָאנוּ בְּאַרְגָז-הַיָּם שֶׁל בִּילִי בּוֹנְס, אַךְ הַרְבֵּה יוֹתֵר גָדוֹל וּמְגֻוָן; וְעָלַי לְהוֹדוֹת כִּי נֶהֱנֵיתִי עַד מְאֹד לְמַיְנָם לְסוּגֵיהֶם.
הָיוּ שָׁם מַטְבְּעוֹת אַנְגְלִיִים וְצָרְפָתִיִים, סְפָרַדִיִים וּפוֹרְטוּגָלִיִים, ג’וֹרְגִ’ים וְנַפּוֹלֵיוֹנִים, דוּבְּלוֹנִים וּכְתָרִים, מוֹאִידוֹרִים וְסֶקִינִים, עִם דְיוֹקְנֵיהֶם שֶׁל כָּל הַמְּלָכִים שֶׁשָּׁלְטוּ בְּאֵירוֹפָּה בְּמֵאָה הַשָּׁנִים הָאַחֲרוֹנוֹת; מַטְבְּעוֹת מוּזָרִים מִן הַמִּזְרָח, שֶׁנִּרְאוּ בְּעֵינַי כִּפְקָעוֹת אוֹ קוּרֵי עַכָּבִישׁ, מֵהֶם מְרֻבָּעִים אוֹ מְשֻׁשִׁים, וּמֵהֶם מְנֻקָבִים בִּמֶרְכָּזָם, שֶׁאֶפְשָׁר לְעָנְדָם כְּצָמִיד אוֹ כְּנֶזֶם-זָהָב.
לֹא אַגְזִים אִם אֹמַר, שֶׁאֹסֶף זֶה כָּלָל כִּמְעַט אֶת כָּל סוּגֵי הַכֶּסֶף שֶׁבָּעוֹלָם.
וַאֲשֶׁר לְכַמוּתָם שֶׁל הַמַּטְבְּעוֹת – הֵם הָיוּ רַבִּים כַּעֲלֵי שַׁלֶכֶת, הַמְּכַסִים בַּסְּתָו אֶת רְחוֹבוֹת הַעִיר.
גַבִּי הִתְיַסֵר מֵרֹב רְכִינָה וְאֶצְבְּעוֹתַי כָּאֲבוּ מֵרֹב מִיוּן וּמִשׁוּשׁ.
יוֹם רָדַף יוֹם וְהָעֲבוֹדָה טֶרֶם הִגִיעָה לְסִיוּמָהּ.
מִדֵי עֶרֶב הָעֳמֵס אוֹצָר נִכְבָּד עַל סִפּוּן הָאָנִיָּה, אַךְ אוֹצָר חָדָשׁ עֲדַיִן הִמְתִּין לְיוֹם הַמָּחֳרָת.
וְכָל אוֹתָה עֵת לֹא שָׁמַעְנוּ דָבָר עַל גוֹרָלָם שֶׁל הַשּׁוֹדְדִים הַנִּמְלָטִים.
לְבַסוֹף – דוֹמַנִי שֶׁהָיָה זֶה בַּלַּיְלָה הַשְּׁלִישִׁי – פָּסַעְנוּ, הָרוֹפֵא וַאֲנִי, עַל כֶּתֶף הַגִּבְעָה, שֶׁחָלְשָׁה עַל הַמִּישׁוֹר הַנָּמוּךְ שֶׁל הָאִי.
לְפֶתַע הֵבִיאָה אֵלֵינוּ הָרוּחַ מִן הָאֲפֵלָה שֶׁלְרַגְלֵינוּ קוֹלוֹת בְּנֵי-אָדָם, מַשֶׁהוּ שֶׁבֵּין צְוָחָה לְזֶמֶר.
שֶׁבֶר-קוֹל בִּלְבַד הִגִיעַ אֵלֵינוּ, וְאַחֲרָיו חָזְרָה הַדְּמָמָה לְרַחֵף בָּאֲוִיר.
“אֱלֹהִים יִסְלַח לָהֶם,” אָמַר הָרוֹפֵא, “אֵלֶה הֵם הַמּוֹרְדִים.”
“שִׁכּוֹרִים עַל כָּל הָרֹאשׁ, אֲדוֹנִי,” נִשְׁמַע קוֹלוֹ שֶׁל סִילְבֶר מֵאֲחוֹרֵינוּ.
עָלַי לְצַיֵן, כִּי סִילְבֶר נֶהֱנָה עַתָּה מֵחֵרוּת מֻחְלֶטֶת.
וְאַף שֶׁסֵרַבְנוּ לְקַבְּלוֹ לְחֶבְרָתֵנוּ, הוּא רָאָה עַצְמוֹ כְּבֶן-חָסוּת אָהוּד וּבַעַל זְכֻיוֹת מְיֻחָדוֹת.
אָכֵן, מַדְהִים הָיָה לִרְאוֹת כֵּיצַד בָּלַע בִּזוּי זֶה, וּבְאֵיזוֹ אֲדִיבוּת עִקֶשֶׁת נִסָה שׁוּב וְשׁוּב לָשֵׂאת חֵן בְּעֵינֵינוּ.
הַכֹּל הִתְיחֲסוּ אֵלָיו כְּאֶל כֶּלֶב מִתְרַפֵס; הַכֹּל – מִלְבַד בֶּן גַן, שֶׁעֲדַיִן חָשׁ פַּחַד-מָוֶת מִפְּנֵי הָאַפְסְנַאי שֶׁלוֹ; וְכֵן אֲנִי – שֶׁעַל אַף הַבְּגִידוֹת הַתְּכוּפוֹת שֶׁהָיִיתִי עֵד לָהֶן, חַשְׁתִּי עַצְמִי אֲסִיר-תּוֹדָה כְּלַפָּיו.
הָרוֹפֵא הֵשִׁיב לוֹ בְּקוֹל זוֹעֵף וּמְסֻיָג:
“שִׁכּוֹרִים, אוֹ הוֹזִים.”
“אַתָּה צוֹדֵק בְּהֶחְלֵט, דוֹקְטוֹר,” אָמַר סִילְבֶר, “וְזֶה נוֹתֵן לָנוּ יִתְרוֹן קָטָן וְחָשׁוּב, לְךָ וְלִי.”
“אֲנִי מְקַוֶה שֶלא תְּבַקֵשׁ מִמֶנִי לְכַנוֹת אוֹתְךָ אָדָם בַּעַל לֵב,” הֵשִׁיב לוֹ הָרוֹפֵא בְּבוּז, “עַל כֵן עֲשׂוּיִים רִגְשׁוֹתַי לְהַפְתִּיעַ אוֹתְךָ, אָדוֹן סִילְבֶר.
אִלוּ הָיִיתִּי בָּטוּחַ שֶׁהֵם אָמְנָם הוֹזִים – כְּשֵׁם שֶׁאֲנִי בָּטוּחַ שֶׁאֶחָד מֵהֶם לְפַחוֹת קוֹדֵחַ בְּמָלַרְיָה – הָיִיתִי יוֹצֵא מִן הַמְּעָרָה הַזֹּאת, מִתְעַלֵם מִן הַסַּכָּנָה הַצְּפוּיָה לִי וּמְטַפֵּל בָּהֶם בְּמֵיטַב הַמְּסִירוּת וְהַכִּשְׁרוֹן.”
“תִּסְלַח לִי, אֲדוֹנִי, אֲבָל זֹאת תִּהְיֶה טָעוּת גְדוֹלָה מִצִדְךָ,” אָמַר סִילְבֶר, “אִם תָּבוֹא אֲלֵיהֶם יֵלְכוּ הַחַיִים הַיְּקָרִים שֶׁלְּךָ לַאֲבַדוֹן, אַתָּה יָכוֹל לִסְמֹךְ עָלַי.
אֲנִי נִמְצָא עַכְשָׁו לְצִדְךָ, עִם כָּל הַלֵּב וְהַנְּשָׁמָה, וְלֹא הָיִיתִי רוֹצֶה לְאַבֵּד אוֹתְךָ, אַחֲרֵי שֶׁאֲנִי יוֹדֵעַ כַּמָּה הַרְבֵּה אֲנִי חַיָב לְךָ.
הָאֲנָשִׁים הָאֵלֶה שָׁם לְמַטָּה לֹא מְסֻגָלִים לִשְׁמֹר עַל מִלַת-הַכַּבוֹד שֶׁלָהֶם, בְּשׁוּם אֹפֶן לֹא.
אִי-אֶפְשָׁר בִּכְלָל לְהַאֲמִין לַמִּלָּה שֶׁלָהֶם, כְּמוֹ שֶׁלְּךָ אוֹ…”
“כַּמּוּבָן,” אָמַר הָרוֹפֵא, “אַתָּה הוּא הָאָדָם הַשּׁוֹמֵר עַל מִלַת-הַכָּבוֹד שֶׁלוֹ, כַּיָּדוּעַ לְכֻלָנוּ.”
בְּקִצוּר, הָיוּ אֵלֶה הַיְּדִיעוֹת הָאַחֲרוֹנוֹת, שֶׁהִגִיעוּנוּ מִשְׁלֹשֶׁת הַשּׁוֹדְדִים.
עוֹד פַּעַם אַחַת שָׁמַעְנוּ יְרִיַת רוֹבֶה רְחוֹקָה, וְשִׁעַרְנוּ כִּי הֵם יָצְאוּ לְצַיִד.
עָרַכְנוּ מוֹעֵצָה וְהֶחְלַטְנוּ לִנְטֹשׁ אוֹתָם עַל הָאִי – לְשִׂמְחָתוֹ הָרָבָּה שֶׁל בֶּן גַן וּבִתְמִיכָתוֹ הַנִּלְהֶבֶת שֶׁל אַבְרָהָם גְרֵי.
הִשְׁאַרְנוּ עַל הַחוֹף מְלַאי גָדוֹל שֶׁל תַּחְמשֶׁת גוּשֵׁי בָּשָׂר מְמֻלָח, תְּרוּפוֹת, בְּגָדִים, מַכְשִׁירֵי עֲבוֹדָה, מִפְרָשׂ, חֲבָלִים, צִיוּד אַחֵר, וּלְבַקָשָׁתוֹ הַמְּפֹרֶשֶׁת שֶׁל הָרוֹפֵא – כַּמּוּת נָאָה שֶׁל טַבַּק.
אֵלֶה הָיוּ מַעֲשֵׂינוּ הָאַחֲרוֹנִים עַל הָאִי.
לִפְנֵי כֵן אִחְסַנוּ אֶת הָאוֹצָר כֻּלוֹ, הֶעֱלִינוּ לָאֳנִיָּה כַּמּוּת נִכֶּרֶת שֶׁל מַיִם וְאֶת שְׁאֵרִית בְּשַׂר-הָעִזִים, עַל כָּל צָרָה שֶׁלֹא תָּבוֹא; וּלְבַסוֹף, בְּבֹקֶר בָּהִיר אֶחָד, הֵרַמְנוּ אֶת הָעֹגֶן וְהֵנַפְנוּ אֶת הַדֶּגֶל – אוֹתוֹ דֶגֶל עַצְמוֹ, שֶׁהַקְּבַרְנִיט הֵנִיף עַל הַמְּצוּדָה וְלָחַם בְּצִלוֹ.
שְׁלֹשֶׁת הַשּׁוֹדְדִים וַדַאי עָקְבוּ אַחֲרֵינוּ כָּל הַעֵת.
שֶׁכֵּן, בְּרֶגַע שֶׁהַסְּפִינָה יָצְאָה מִן הַמֵּצַר, רָאִינוּ אוֹתָם כּוֹרְעִים בֶּרֶךְ עַל רְצוּעַת-חוֹל וּזְרוֹעוֹתֵיהֶם מוּרָמוֹת אֶל עַל בְּתַחֲנוּנִים.
אֲנִי סָבוּר שֶׁלִבּוֹת כֻּלָנוּ נִכְמְרוּ מֵרַחֲמִים, עַל שֶׁנֶאֱלַצְנוּ לְהַשְׁאִירָם מֵאֲחוֹרֵינוּ בִּמָקוֹם אָרוּר זֶה.
אַךְ לֹא יָכֹלְנוּ לְסַכֵּן עַצְמֵנוּ בִּמְרִידָה נוֹסֶפֶת; וְאִלוּ לָקַחְנוּ אוֹתָם אִתָּנוּ הַבַּיתָה, אֶל עַמוּד-הַתְּלִיָה, הָיָה זֶה מַעֲשֶׁה אַכְזָרִי לֹא פָּחוֹת.
ד"ר לִיבְסִי צָעַק אֲלֵיהֶם, סִפֶּר לָהֶם עַל הַצִּיּוּד שֶׁהִשְׁאַרְנוּ בִּשְׁבִילָם וְהֵיכָן הוּא מָצוּי; אַךְ הֵם הוֹסִיפוּ לִקְרֹא לָנוּ בִּשְׁמוֹתֶינוּ וּלְהִתְחַנֵן כִּי נְרַחֵם עַל נִשְׁמוֹתֵיהֶם, בְּשֵׁם אֱלֹהִים וְלֹא נַשְׁאִירֵם לָמוּת בְּאִי נִדָח זֶה.
לְבַסוֹף, מִשֶׁרָאוּ כִּי הָאֳנִיָּה מַמְשִׁיכָה אֶת דַרְכָּהּ וְיוֹצֵאת בִּמְהִירוּת מִטְוָח שֶׁל שְׁמִיעָה, קָפַץ אֶחָד מֵהֶם עַל רַגְלָיו – אֵינִי יוֹדֵעַ מִי – הִשְׁמִיעַ זְעָקָה צְרוּדָה, הֵרִים רוֹבֶה אֶל כְּתֵפוֹ וְיָרָה.
הַכַּדוּר חָלַף בִּשְׁרִיקָה מֵעַל רֹאשׁוֹ שֶׁל סִילְבֶר וּפִלַח אֶת הַמִּפְרָשׂ הָרָאשִׁי.
בִּן-רֶגַע הִשְׁתָּרַעְנוּ עַל הַסִּפּוּן וְתָפַסְנוּ מַחֲסֶה מֵאֲחוֹרֵי הַמַּעֲקֶה.
לְאַחַר שֶׁהֵרַמְתִּי כַּעֲבֹר רֶגַע אָרֹךְ אֶת רֹאשִׁי, רָאִיתִי כִּי הֵם נֶעֶלְמוּ מֵרְצוּעַת-הַחוֹל וְהַחוֹף כֻּלוֹ נָמוֹג כִּמְעַט לַחֲלוּטִין בְּתוֹךְ הָאֵדִים הַשְּׁקוּפִים.
בִּשְׁעַת הַצָּהֳרַיִם רָאִיתִי, לְמַרְבֵּה שִׂמְחָתִי, אֶת הַצּוּק הַגָּבוֹהָּ בְּיוֹתֵר שֶׁל אִי הַמַּטְמוֹן שׁוֹקֵע אַט-אַט בְּמֵימֵי הַיָּם הַכְּחֻלִים.
הַצֶּוֶת הָיָה מְצֻמְצָם כָּל-כָּךְ, עַד שֶׁכָּל אָדָם וְאָדָם חַיָב הָיָה לַעֲבֹד בִּמְלֹא כֹּחוֹ.
רַק הַקְּבַרְנִיט לְבַדוֹ שָׁכַב עַל מִזְרָן בְּיַרְכְּתֵי הָאֳנִיָּה וְהִשְׁמִיעַ אֶת פְּקֻדוֹתָיו; שֶׁכֵּן, אַף-עַל-פִּי שֶׁמַצָבוֹ הִשְׁתַּפֵּר בְּהַרְבֵּה, זָקוּק הָיָה עַדַיִן לִמְנוּחָה.
נִוַטְנוּ אֶת הָאֳנִיָּה לְעֵבֶר הַנָּמֵל הַקָּרוֹב בְּיוֹתֵר בַּאֲמֵרִיקָה הַלָּטִינִית, שֶׁהֲרֵי לֹא הֵעַזְנוּ לְהִסְתַּכֵּן וּלְהַפְלִיג עַד לְאַנְגְלִיָה בְּלֹא מַלָחִים חֲדָשִׁים.
וּלְאַחַר שֶׁעָבַרְנוּ בְּשָׁלוֹם שְׁתַּיִם-שָׁלשׁ סוּפוֹת וּצְלִיפוֹת שֶׁל רוּחוֹת הִגַעְנוּ כָּל עוֹד נַפְשֵׁנוּ בָּנוּ אֶל הַנָּמֵל.
בְּטֶרֶם שְׁקִיעָה הֵטַלְנוּ עֹגֶן בְּמֵימָיו שֶׁל מִפְרָץ מַרְהִיב עַיִן בְּיָפְיוֹ, וּבִן-רֶגַע הֻקַפְנוּ עַל-יְדֵי דוּגִיוֹת עֲמוּסוֹת כּוּשִׁים, אִינְדִיאָנִים וּבְנֵי תַּעֲרֹבֶת, שֶׁהִצִיעוּ לָנוּ פֵּרוֹת וִירָקוֹת לִמְכִירָה וְהָיוּ נְכוֹנִים לִצְלֹל לְמַעֲמַקִים כְּדֵי לְהַעֲלוֹת מִשָׁם מַטְבֵּעַ שָׁחוּק.
הַמַּרְאֶה שֶׁל פָּנִים חַיְכָנִיוֹת כֹּה רַבּוֹת (בְּעִקָר הַכּוּשִׁים), טַעְמָם הֶעָרֵב שֶׁל הַפֵּרוֹת הַטְּרוֹפִּיִים, וּמֵעַל לַכֹּל – אוֹרוֹת הָעִיר עִם לַיְלָה, כָּל אֵלֶה הָיוּ פִּצוּי מַרְנִין בְּיוֹתֵר לְחֲוָיוֹת-הַדָּמִים הַקּוֹדְרוֹת, שֶׁעָבְרוּ עָלֵינוּ בָּאִי.
הָרוֹפֵא וְהָאָצִיל הִזִמִינוּ אוֹתִי לְהִצְטָרֵף אֲלֵיהֶם, וּשְׁלָשְתֵּנוּ יָרַדְנוּ אֶל הַחוֹף כְּדֵי לְבַלוֹת בָּעִיר אֶת שְׁעוֹת הָעֶרֶב.
עַל הָרָצִיף הֵם פָּגְשׁוּ בִּקְבַרְנִיטָהּ שֶׁל סְפִינַת-מִלְחָמָה בְּרִיטִית, פָּתְחוּ אִתּוֹ בְּשִׂיחָה וְעָלוּ עַל סִפּוּן אֳנִיָתוֹ; בִּקְצָרָה – בִּלִינוּ לַיְלָה נִפְלָא וְחָזַרְנוּ אֶל הַ“הִסְפַּנְיוֹלָה” רַק עִם עֲלוֹת הַבֹּקֶר.
פָּגַשְׁנוּ אֶת בֶּן גַן לְבַדוֹ עַל הַסִּפּוּן; וּבְרֶגַע שֶׁרָאָה אוֹתָנוּ הִתְחִיל מִתְפַּתֵּל וּמַשְׁמִיעַ אֶת וִדוּיוֹ.
סִילְבֶר נֶעְלַם וְאֵינֶנוּ.
שׁוֹכֵן-הָאִי עָשָׂה עַצְמוֹ כְּלֹא רוֹאֶה בְּשָׁעָה שֶׁהַטַּבָּח נִכְנַס לִפְנֵי שָׁעוֹת אֲחָדוֹת אֶל סִירַת הַצָּלָה וְנִמְלַט אֶל הַחוֹף.
הוּא נִשְׁבַּע לָנוּ כִּי עָשָׂה זֹאת אַךְ וְרַק מִשׁוּם שֶׁחָס עַל חַיֵינוּ, בִּהְיוֹתוֹ סָמוּךְ וּבָטוּחַ כִּי הֵם יִתְקַפְּחוּ “אִם הָאִישׁ הַזֶּה, בַּעַל הָרֶגֶל הָאַחַת, יִשָׁאֵר עַל הָאֳנִיָּה”.
אַךְ לֹא הָיָה זֶה הַסִּפּוּר כֻּלוֹ.
סִילְבֶר לֹא הִסְתַּלֵק בְּיָדַיִם רֵיקוֹת.
הוּא פָּרַץ פִּרְצָה בְּדֹפֶן בִּלְתִּי-נִרְאָה וְנָטַל אִתּוֹ אֶחָד מִשַׂקֵי הַמַּטְבְּעוֹת, שֶׁהָיָה מָלֵא וְגָדוּשׁ אַרְבַּע-מֵאוֹת שְׁטֶרְלִינְגִים זָהָב, לְמַעַן יִהְיֶה לוֹ בַּמֶּה לְכַלְכֵּל אֶת עַצְמוֹ בִּנְדוּדָיו הַבָּאִים.
סְבוּרַנִי כִּי כֻּלָנוּ שָׂמַחְנוּ עַל שֶׁנִּפְטַרְנוּ מִמֶנוּ בִּמְחִיר זוֹל כָּל-כָּךְ.
הָעִקָר, עַל-מְנָת לַהֲפֹךְ סִפּוּר אָרֹךְ לְקָצָר, הִשַׂגְנוּ כַּמָּה מַלָחִים חֲדָשִׁים וְהִפְלַגְנוּ בְּשָׁלוֹם הַבַּיְתָה.
הַ“הִסְפַּנְיוֹלָה” הִגִיעָה לִבְּרִיסְטוֹל בְּאוֹתוֹ שָׁבוּעַ, שֶׁבּוֹ עָמַד מַר בְּלֶנְדְלִי לִשְׁלֹחַ אֳנִיַת-חִפּוּשׂ.
רַק חֲמִשָׁה אֲנָשִׁים בִּלְבַד, מֵאֵלֶה שֶׁיָּצְאוּ לַדֶּרֶךְ, חָזְרוּ אִתָּהּ.
“שְׁתֵה – וְהַשֵּׁד יַעֲשֶׂה אֶת שְׁאָר הָעֲבוֹדָה,” בְּבוֹא יוֹם נָקָם וְשִׁלֵם; אִם כִּי, לְמַעַן הַאֱמֶת, גוֹרָלֵנוּ הָיָה טוֹב יוֹתֵר מִגוֹרָלָהּ שֶׁל אוֹתָהּ אֳנִיָּה, אֲשֶׁר עָלֶיהָ זִמְרוּ הַמַּלָחִים:
יָרְדוּ אֶל הַיָּם אַרְבָּעִים יַמָאִים,
אַךְ רַק אֶחָד מִכֻּלָם נִשְׁאַר בַּחַיִים…
כָּל אֶחָד מְאִתָּנוּ קִבֵּל אֶת חֶלְקוֹ בַּמַּטְמוֹן, וְכָל אֶחָד הוֹצִיא הוֹן-תּוֹעָפוֹת זֶה בְּהֶתְאֵם לְאָפְיוֹ – אִם בִּתְבוּנָה, אוֹ בְּסִכְלוּת.
קַפִּיטַן סְמוֹלֶט פָּרַשׁ מִן הַיָּם.
גְרֵי בָּחַר לַחְסֹךְ אֶת כַּסְפּוֹ, נִתְמַלֵא שְׁאִיפָה לְהֵיטִיב אֶת מַצָבוֹ, לָמַד מִקְצוֹעַ וְהוּא עַתָּה אֶחָד מִבְּעָלֶיהָ שֶׁל אֳנִיָּה מְשֻׁבַּחַת.
אֲשֶׁר לְבֶּן גַן, הוּא קִבֵּל אֶלֶף שְׁטֶרְלִינְגִים, אוֹתָם בִּזְבֵּז, אוֹ אִבֵּד, תּוֹךְ שְׁלשָׁה שָׁבוּעוֹת, וּבַיוֹם הָעֶשְׂרִים הוֹפִיעַ וּבִקֵש תּוֹסֶפֶת.
אַחַר-כַּךְ קִבֵּל פֻּנְדָק לִרְשׁוּתוֹ – בְּדִיוּק אוֹתָה מִשְׂרָה שֶׁמִּמֶנָה חָשַׁשׁ בִּהְיוֹתוֹ בָּאִי – וְהוּא עַתָּה חֲבִיבָם שֶׁל יַלְדֵי הַכְּפָר, אִם כִּי הֵם נוֹהֲגִים לְהִתְקַלֵס בּוֹ לְעִתִּים, וְזַמָר מְכֻבָּד בְּמַקְהֵלַת הַכְּנֵסִיָה בִּימֵי חַג וּמוֹעֵד.
עַל סִילְבֶר לֹא שָׁמַעְנוּ דָבָר.
הַיַּמַּאי הַקִּטֵעַ וְהַמַּבְעִית נֶעְלַם לַחֲלוּטִין מֵחַיַי; אַךְ אֲנִי מֵעֵז לְנַחֵשׁ כִּי הוּא צֵרֵף אֵלָיו אֶת אֵשֶׁת-חֵיקוֹ וְהוּא חַי אִתָּה וְעִם קַפִּיטַן פְלִינְט חַיֵי שַׁלְוָה וָנַחַת.
אֲנִי מְקַוֶה בְּכָל לִבִּי שֶׁאָמְנָם כָּךְ הוּא, שֶׁכֵּן סִכּוּיָיו לִזְכּוֹת בְּשַׁלְוָה וָנַחַת בָּעוֹלָם הַבָּא קְלוּשִׁים עַד מְאֹד.
הַנֶּשֶׁק וּמְטִילֵי-הַכֶּסֶף עַדַיִן מְצוּיִים בְּאוֹתוֹ מָקוֹם שֶׁבּוֹ פְלִינְט קָבַר אוֹתָם; אַךְ הֵם יוֹסִיפוּ לְהַמְתִּין לִי עוֹד שָׁנִים רַבּוֹת מְאֹד.
שֶׁכֵּן שׁוּם כֹּחַ שֶׁבָּעוֹלָם לֹא יַצְלִיחַ לַהֲבִיאֵנִי בְּשֵׁנִית לְאוֹתוֹ אִי מְקֻלָל.
בְּסִיוּטֵי הַלַּיְלָה הַפּוֹקְדִים אוֹתִי לְעִתִּים שׁוֹמֵעַ אֲנִי אֶת נַהַם הַגַּלִּים הַמִּתְנַפְּצִים אֶל הַחוֹף, וְאָז אֲנִי מִתְיַשֵׁב בְּמִטָתִי וּמְדַמֶה לִשְׁמֹעַ אֶת קוֹלוֹ הַמְּצַוֵחַ שֶׁל קַפִּיטַן פְלִינְט מִצְטַלְצֵל בְּאָזְנַי:
“שְׁמִינִיוֹת! שְׁמִינִיוֹת! שְׁמִינִיוֹת!”.