
 טָרִיאֵל מְסַפֵּר אֵיךְ הִכָּה אֶת הָאֲרִי וְאֶת הַנָּמֵר
"בִּפְרוֹטְרוֹט לְךָ אַגִּידָה הַמּוֹצְאוֹת אוֹתִי כַּסָּעַר,
שְׁמַע אַתָּה וּכְרֵה אָזְנַיִם, הַעֲמֵק חֲקֹר וּדְעֵה.
הֵן יִחַלְתִּי לְבוֹאֶךָ בְּתוּגָה רַבָּה וָצַעַר;
כִּי נִמְאַס עָלַי הַגַּחַר, וָאֶרְכַּב אֶל הַשָּׂדֶה.
דֶּרֶךְ חֲרוּלִים וָשַׁיִת עַל רֻכְסֵי הָהָר נִשֵּׂאתִי,
וְהִנֵּה נְמֵרָה מוֹפַעַת וְאַחֲרֶיהָ בָּא אֲרִי,
כְּזוּג נֶאֱהָבִים הַשְּׁנַיִם לִי נִדְמוּ וְנֶהֱנֵיתִי;
אַךְ הָפַךְ שִׂנְאָה הָאַהַב; וָאֶכְעַס, כִּי חָרָה לִי.
הִתְעַקְּלָה רַכּוֹת, נִלְחֶצֶת אֶל הַלַּיִשׁ רַב-הַכֹּחַ.
לֹא גָרַעְתִּי מֵהֶם עַיִן, דֹּם עָמַדְתִּי – פִּתְאֹם
פָּעֲרוּ לֹעָם הַשְּׁנַיִם, מַתְחִילִים בִּקְרָב לִצְוֹחַ.
שׁוּר, וְהַנְּמֵרָה נִרְתַּעַת, הִדְבִּיקָה הַכְּפִיר בְּחֹם.
שׁוּב הֵם מִתְלַטְּפִים בְּלֶטֶף וְשׁוּב רֻתְּקוּ בִקְרָב שֶׁל מָוֶת,
זֶה אֶת זוֹ מַכִּים בְּטֶלֶף; אֵין לָדַעַת: צְחוֹק אוֹ קְרָב.
הַנְּמֵרָה הִיא מִתְחַמֶּקֶת בְּעָרְמַת נָשִׁים כּוֹזֶבֶת;
קֶם וְהִפִּילָהּ הַלַּיִשׁ עַל הָאָרֶץ בְּכַעַס רָב.
לַחַיָּה אֲזַי קָרָאתִי. 'אֲבָל אֵין זֶה דֶרֶךְ גֶּבֶר
פֶּצַע לְהוֹסִיף עַל פֶּצַע לִידִידָה תִּפֹּל בַּמְּרִי!'
מִן הַנָּדָן חֻטַּף הַלַּהַב בְּאֹמֶץ לֵב – וְלוֹ לַשֶּׁבֶר;
בְּרַק סֵיפִי – וְהַגֻּלְגֹּלֶת רְצוּצָה. מֵת הָאֲרִי.
אָז סֵיפִי זָרַקְתִּי, חַשְׁתִּי אֶל אוֹתָהּ נְמֵרָה זְהַבְהֶבֶת,
כִּי אָמַרְתִּי: אֶשָּׁקֶנָּה, כְּאִשָּׁה לִבִּי לָקְחָה;
אֶפֶס בִּנְהִימָה קִדְּמַתְנִי, בְּכַפָּהּ לִבִּי חוֹצֶבֶת;
בְּזַעְמִי אָז מִגַּרְתִּיהָ, וְלֹא יָכֹלְתִּי לְשַׁכְּכָהּ.
בְּזַעְמָהּ הִיא מִשְׂתָּעֶרֶת, מַכְאִיבָה בְּצִפָּרְנֶיהָ.
חִבַּטְתִּיהָ אָז בָּאָרֶץ. הִיא מֵתָה. לִבִּי יָגִיל;
אַךְ יָמִים עָבְרוּ זָכַרְתִּי, תַּמָּתִי, בּוֹאִי אֵלֶיהָ,
וְהִתְכַּוֵּץ לִבִּי מִצָּעַר. דִּמְעוֹתַי רְאֵה, אַבְטַנְדִּיל.
כְּגַלּוֹת לְאָח גִּלִּיתִי, מַה קָּשִׁים חַיַּי בָּאָרֶץ,
מַה מְאֹד אֲנִי נִלְאֵיתִי, אֵיךְ הָפַכְתִּי מִתְבּוֹדֵד;
הַחַיִּים, בְּעֵינַי אַךְ הָבֶל, שָׁוְא אֶשָּׂא עֵינַי אֶל קָרֶץ!
הָאַבִּיר גָּמַר, הַנַּעַר – וַיִּשָּׂא קוֹלוֹ וַיֵּבְךְּ."