שַׂר לְהִימָּנַע מִלְּסַפֵּר לָהֶן דָּבָר מִלְּבַד הָאֱמֶת וְכָל הָאֱמ.

"קָפֶה?" כִּיפָּא הֶחֱזִיק כּוֹס קְטַנָּה בְּכָל יָד, וּשְׁתֵּיהֶן הִדִּיפוּ רֵיחַ חָזָק וּמְשַׁכֵּר שֶׁל קָפֶה.

"לֹא תּוֹדָה. אֲנִי לֹא שׁוֹתֶה קָפֶה", אָמְרָה, וְנִיסְּתָה לְהִסְתַּכֵּל בְּכָל דָּבָר אַחֵר בַּחֶדֶר שֶׁאֵינוֹ הָעֵינַיִים שֶׁל כִּיפָּא.

"שְׁבִי", אָמַר כִּיפָּא, וְהִצְבִּיעַ עַל הַכִּיסְּאוֹת שֶׁבְּפִינַּת הַחֶדֶר.

יוֹנָה הִתְקָרְבָה לְפִינַּת הַחֶדֶר. רֶגַע לִפְנֵי שֶׁהִתְיַישְּׁבָה עָצַר אוֹתָהּ קוֹלוֹ שֶׁל כִּיפָּא.

"אָמַרְתִּי שְׁבִי. לֹא אָמַרְתִּי שְׁבִי עַל הַכִּיסֵּא שֶׁלִּי". יוֹנָה דִּימְּתָה לִשְׁמוֹעַ לַעַג בְּקוֹלוֹ.

בָּרוּר. הִיא הָיְיתָה צְרִיכָה לְהָבִין. הָיוּ שָׁם שְׁנֵי כִּיסְאוֹת עֵץ חֲשׂוּפִים עִם מִשְׁעֶנֶת קְשִׁיחָה, וְכִיסֵּא אֶחָד מְרוּפָּד שֶׁהִזְמִין אוֹתָהּ לִשְׁקוֹעַ לְתוֹכוֹ. יוֹנָה נָזְפָה בְּעַצְמָהּ עַל הַטָּעוּת שֶׁכִּמְעַט עָשְׂתָה, וְקִיוְּותָה שֶׁפָּנֶיהָ לֹא הֶאְדִּימוּ.

כִּיפָּא הִתְיַישֵּׁב עַל הַכִּיסֵּא הַמְּרוּפָּד וְסוֹבֵב אוֹתוֹ לְעֶבְרָהּ. אֶת כּוֹסוֹת הַקָּפֶה הִנִּיחַ, אַחַת לְיָדוֹ וְאַחַת מוּלָהּ.

"כַּמָּה זְמַן הוּא נָתַן לְךָ? הַשּׁוֹמֵר בַּכְּנִיסָה", שָׁאַל, וְיוֹנָה רָאֲתָה שֶׁהוּא מִסְתַּכֵּל עַל שְׁעוֹן קִיר שֶׁהָיָה תָּלוּי מֵעַל פֶּתַח הַדֶּלֶת, שֶׁהוֹרָה עַל הַשָּׁעָה 12:35.

"אהמ... שָׁעָה" עָנְתָה. "אֲנִי חוֹשֶׁבֶת שֶׁהוּא אָמַר שָׁעָה".

"אָז יֵשׁ לְךָ חֲמִישִּׁים וְחָמֵשׁ דַּקּוֹת בְּדִיּוּק. דַּבְּרִי. מָה רָצִית"

"אֲנִי מְחַפֶּשֶׂת. אֲנִי רוֹצָה..." יוֹנָה שָׁתְקָה לְרֶגַע, וְעַצְמָהּ אֶת עֵינֶיהָ בְּחִיפּוּשׂ אַחֲרֵי הַנִּיסּוּחַ הַמְּדוּיָּק. "עָשִׂיתִי טָעוּת פַּעַם, כְּשֶׁהָיִיתִי בַּת 19. אֲנִי רוֹצֶה לְתַקֵּן אוֹתָהּ. אֲנִי עוֹמֶדֶת לָמוּת, דִּי בְּקָרוֹב, וַאֲנִי רוֹצָה לִבְחוֹר אַחֶרֶת".

צְחוֹק פָּקַח אֶת עֵינֶיהָ. כִּיפָּא יָשַׁב מוּלָהּ, נִשְׁעָן בַּהֲסִבָּה לְאָחוֹר, וּשְׁתֵּי כַּפּוֹת יָדָיו הַשְּׁלוּבוֹת תָּמְכוּ בְּרֹאשׁוֹ. הָאִגְרוּף הַצִּבְעוֹנִי הַמּוּדְפָּס עַל הַגּוּפִיָּיה הַשְּׁחוֹרָה רָעַד עַל הַבֶּטֶן הַצּוֹחֶקֶת.

"אַתְּ עוֹמֶדֶת לָמוּת וְהִגַּעְתָּ אֵלִי? אֲנִי נִרְאֶה לְךָ רוֹפֵא? לְאָן חָשַׁבְתָּ שֶׁאַתְּ מַגִּיעָה בְּדִיּוּק? לְמִי חָשַׁבְתָּ שֶׁאַתְּ? בָּאָה"

"אַתָּה בּוֹרֵר. חָשַׁבְתִּי שֶׁאַתֶּם..." נִיסְּתָה יוֹנָה לְהַגִּיד. הִיא לֹא יָדְעָה אֵיךְ לְהִתְמוֹדֵד עִם הַצְּחוֹק הַזֶּה.

"בּוֹרֵר. בּוֹרֵר כְּמוֹ בּוֹרֵר בְּסִכְסוּכִים מִשְׁפָּטִיִּים. לֹא כְּמוֹ בּוֹרֵר מְצִיאוּיוֹת. מָה, עָשִׂיתָ חִיפּוּשׂ בָּרֶשֶׁת עַל הַמִּילָּה בּוֹרֵר, וּבָחַרְתָּ אֶת הַתּוֹצָאָה הָרִאשׁוֹנָה שֶׁיָּצְאָה לְךָ, בְּלִי לְוַודֵּא לְאָן אֶת הוֹלֶכֶת וְאִם זֶה טוֹב לַבְּרִיאוּת שֶׁלָּךְ"

הַמִּילִּים שֶׁל כִּיפָּא הָלְמוּ בְּיוֹנָה וְהִשְׁאִירוּ אוֹתָהּ חַסְרַת נְשִׁימָה. כֵּן, זֶה בְּדִיּוּק מָה שֶׁהִיא עָשְׂתָה.

"המְמְ. שְׁתִי. אֲנִי צָרִיךְ לַחֲשׁוֹב רֶגַע". יוֹנָה נִיסְּתָה לְסָרֵב שׁוּב, אֲבָל לֹא נִיתָּן הָיָה לְסָרֵב לְכִיפָּא, לֹא לָעֵינַיִים שֶׁלּוֹ, לֹא לְקוֹלוֹ.

יוֹנָה הֶחֱזִיקָה אֶת סֵפֶל הַקָּפֶה הַקָּטָן בֵּין כַּפּוֹת יָדֶיהָ וְהֵצִיצָה מִבַּעֲדוֹ בְּכִיפָּא.

הוּא יָשַׁב מוּלָהּ וְתוֹפֵף בִּשְׁתֵּי אֶצְבָּעוֹת עַל שְׂפַת הַסֵּפֶל. אַחַר כָּךְ הֶעֱבִיר אֶצְבָּעוֹת בְּשֵׂיעֲרוֹ הַלָּבָן הַקָּצָר. לְאוֹרֶךְ אַמּוֹתָיו בָּלְטוּ וְרִידִים, וּבִזְרוֹעוֹתָיו הִשְׂתָּרְגוּ שְׁרִירִים בִּזְמַן שֶׁחָשַׁב.

"טוֹב. אֲנִי אַסְבִּיר לְךָ אֶת הַכְּלָלִים וְאֶעֱשֶׂה אֶת זֶה בְּקִיצּוּר, כִּי יֵשׁ לָךְ רַק אַרְבָּעִים וְשֶׁבַע דַּקּוֹת", אָמַר לְבַסּוֹף