
 צָרִיךְ לִשְׁתּוֹת
הָאָרֶץ קוֹלְטָה גְּשָׁמִים
וִיעָרוֹת יוֹנְקִים אוֹתָהּ.
הַיַּמִּים רָוִים אֲוִיר
וְאוֹתָם חַמָּה שׁוֹתָה;
וְהַלְּבָנָה הִיא סוֹפֶגֶת
אֶת אוֹרָהּ מִן הַחַמָּה, –
וְלָמָּה זֶה אָנֹכִי
לֹא אֶשְׁתֶּה וְלֹא אֶטְעָמָה?
