עַל שִלֵּשִים 
עַל-יַד סָבוֹ הַנֶּכֶד, 
הַבֵּן לְיַד אָבִיו - 
יַחְדָּו אָרְגוּ מַסֶּכֶת 
פְּלָאַיִךְ, תֵּל-אָבִיב. 
אַךְ יֵדַע סָב וָנֶכֶד 
וּלְאָב וּלְבֵן יֻגָּד: 
לֹא תַמָּה עוֹד הַמְּלֶאכֶת; 
עוֹד לֹא רָפְתָה הַיָּד. 
בִּצְעֹק הָעָם לַיֶּשַׁע, 
וּבְבֹא הַקּוֹל: “מַלֵּט!” 
שִפְלוּת יָדַיִם פֶּשַׁע 
וַעֲצַלְתַּיִם חֵטְא. 
וְזֹאת לַדּוֹר אַחֲרֵינוּ: 
בִּשְקֹד וּבַעֲמֹל 
תְּבֹרַךְ מָחֳרָתֵנוּ 
פִּי שֶׁבַע מִן הַתְּמוֹל. 
כִּי בִרְכַּת אֵל יֵשׁ חֵלֶף 
עֲמַל בָּנִים וְאָבוֹת: 
אֶחָד יְהִי לְאֶלֶף 
הָאֶלֶף– לִרְבָבוֹת. 
חֲזַק וֶאֱמָץ! קָדִימָה 
בְּלִי חַת לִקְרַאת הָאוֹר! 
עַד תֵּל אָבִיב נָשִׂימָה 
לִמְשׂוֹשׂ כָּל-דּוֹר וָדוֹר. 
