שיר ערש
תַּחַת עֶרֶשׂ בְּנִי הָרָךְ
עוֹמֵד גְּדִי, כַּשֶּׁלֶג זָךְ.
הַגְּדִי הָלַךְ לִמְקוֹם סְחוֹרָה,
וּבְנִי יִגְלֶה לִמְקוֹם תּוֹרָה;
הַגְּדִי יָבִיא שְׁקֵדִים וְצִמּוּקִים,
וּבְנִי יָבִיא הֲלָכוֹת וּפְסוּקִים;
הַגְּדִי יָבִיא תְּמָרִים וַחֲרוֹבִים,
וּבְנִי יָבִיא מַעֲשִׂים טוֹבִים.
טוֹבִים וּמְתוּקִים חֲרוֹבִים וְצִמּוּקִים –
דִּבְרֵי תּוֹרָה מֵהֶם מְתוּקִים;
דִּבְרֵי תּוֹרָה כַּיָּם עֲמֻקִּים,
דִּבְרֵי תּוֹרָה מִפָּז יְקָרִים;
יֶחְכַּם בְּנִי וְיִכְתֹּב סְפָרִים.
יִגְדַּל שְׁמוֹ וְיַאֲרִיךְ יָמִים
וְיִהְיֶה יְהוּדִי כָּשֵׁר וְתָמִים.
