
 בֶּרֶ'לֶה אוֹמֵר
סָלוֹם! וַאֲמַלְתֶּם: מִי?
בֶּלֶּלֶה הַטָּטָן סְמִי.
כֵּן, לַבּוֹתַי, וּמִמֵּילָא
אָבִי דֵלְסוֹן וְאִמִי בֵּילָא –
הֲלֹא כֵן?
אָחוֹת יֵס לִי וְיֵס לִי אָח
דָּדוֹל, דָּדוֹל מְאֹד – הֶאָח!
בִּדְדֵי סְלָד לוֹ וְכַפְתּוֹלִים,
הַמִּתְנוֹצְצִים, הַדְּדוֹלִים,
וְהוּא חַיָּל!
וְהוּא מִתְהַלֵּךְ לוֹ בָּעִיל
בְּתֹף וַחֲצוֹצְרוֹת, בְּתֹף וּצְלִיל:
אַחַת, סְתַּיִם! אַחַת וְאַחַת!
בְּסָעָה טוֹבָה וּמֻצְלַחַת
אֶהְיֶה סָל.
טַלִּית טָטָן לִי בָזֶה,
“מוֹדֶה” אֵדַע כְּבָל עַל פֶּה;
וְהִנֵה “דְּלַדְלִי” אָבִי עָשָׂה
לְהַכּוֹת בּוֹ הָמָן הָלָסָע:
הֵא לָךְ, הֵא!
יַעַן חָפֵץ לִתְלוֹת אֵת
מָלְדְּכַי וְאֶסְתֵּל עַל הָעֵץ.
וְאִלּוּ בָא עִם אִסְתּוֹ זֶלֶת
אַסְלִיכֶנוּ בְּעַד הַדֶּלֶת:
צֵא, אִיס לָע!
בְּסֻכּוֹת נוֹתֵן לִי כֹּל דּוֹד
לַב אֱגוֹזִים, לַבִּים מְאֹד,
וְאָבִי נוֹתֵן לִי “הוֹסַעְנָא”,
בְּפֶסַח אֶסְאַל “מַה נִסְתַּנָּה”;
הוֹי מַה טּוֹב!
מַצוֹת אֹכַל, מָלוֹל מָל!
אִמְלוּ: מָתַי פֶּסַח חָל,
וַאֲנִי אֶסְאַל “מַה נִסְתַּנָּה”,
אִמִי תִּסְמַע וְאָבִי יַעֲנֶה;
אַך זֶה חָג!
