חֹסֶר זְהִירוּת
צְבִי לוֹמֵד בִּמְכִינָה ב' וּמִצְטַיֵּן בְּלִמּוּדַיו. סְפָרָיו
וּמַחְבְּרוֹתָיו נְקִיִּים תָּמִיד וּסְדוּרִים יָפֶה וְאֵין בָּהֶם
אֲפִילוּ כֶּתֶם אֶחָד, אֲפִילוּ קֶמֶט אֶחָד. גַּם בְּגָדָיו נְקַיֵּים
תָּמִיד וּנְעָלָיו מְצֻחְצָחוֹת וּמַבְרִיקוֹת. בְּכָל עֶרֶב לִפְנֵי
לֶכְתּוֹ לִישׁוֹן מְסַדֵּר הוּא אֶת סְפָרָיו וּמְצַחְצֵחַ אֶת נְעָלָיו.
הַמּוֹרָה מְהַלֶּלֶת אוֹתוֹ וְאוֹמֶרֶת, שֶׁכָּל מִי שֶׁמַּקְפִּיד עַל
הַסֵּדֶר וְעַל הַנִּקָּיוֹן, מַצְלִיחַ בְּכָל אֲשֶׁר יִפְנֶה.
יוֹם אֶחָד הָיָה צְבִי נֶחְפָּז מְאֹד וְשָׂם פְּרוּסַת לֶחֶם מְרוּחָה
בְּחֶמְאָה לְתוֹךְ יַלְקוּט הַסְּפָרִים, תַּחַת לָשִׂים אוֹתָהּ לְתוֹךְ
תִּיק הָאֹכֶל.
אַחֲרֵי אֲרֻחַת הַצָּהֳרַיִם מִהֵר צְבִי לְהָכִין אֶת שֵׁעוּרָיו,
לְמַעַן יוּכַל לָלֶכֶת עִם חֲבֵרָיו לִרְאוֹת אֶת הַסֶּרֶט “לִכְלוּכִית”.
הוּא הוֹצִיא אֶת הַסְּפָרִים וְאֶת הַמַּחְבָּרוֹת וְשָׂם אוֹתָם עַל
הַשֻּׁלְחָן. פִּתְאֹם פָּרְצָה צְעָקָה גְּדוֹלָה מִפִּיו:
“אוֹי וַאֲבוֹי לִי!”
“מַה קָּרָה, צְבִי?” שָׁאֲלָה אוֹתוֹ אִמּוֹ.
“מַחְבֶּרֶת הַדִּקְדּוּק שֶׁלִּי מְלֻכְלָכָה כֻּלָּהּ!” קָרָא צְבִי
בְּצַעַר רָב.
“אֵיךְ קָרָה כַּדָּבָר הַזֶּה?” שָׁאֲלָה הָאֵם.
“שַׂמְתִּי מִתּוֹךְ חִפָּזוֹן פְּרוּסַת לֶחֶם בְּחֶמְאָה לְתוֹךְ
הַיַּלְקוּט. אִם תִּרְאֶה הַמּוֹרָה אֶת הַמַּחְבֶּרֶת הַמְּשֻׁמֶּנֶת
הַזֹּאת, תִּנְזֹף בִּי כְּהֹגֶן. מָה אֶעֱשֶׂה עַכְשָׁו?”
וּפַלְגֵי דְמָעוֹת זָרְמוּ מֵעֵינֵי צְבִי.
אָמְרָה לוֹ אִמּוֹ: "בִּבְכִי וּבִדְמָעוֹת לֹא תָּסִיר אֶת
הַכְּתָמִים. עָלֶיךָ לָקַחַת מַחְבֶּרֶת אַחֶרֶת וּלְהַעְתִּיק אֶת כָּל
הַכָּתוּב בְּמַחְבֶּרֶת הַדִּקְדּוּק".
“הֲרֵי זֶה יִגְזֹל הַרְבֵּה זְמַן וַאֲנִי נִדְבַּרְתִּי עִם חֲבֵרַי
לָלֶכֶת הַיּוֹם לַקּוֹלְנֹעַ!”
“לוּ חָשַׁבְתָּ קֹדֶם רֶגַע אֶחָד,” אָמְרָה הָאֵם, “לֹא הָיִיתָ צָרִיךְ
לְאַבֵּד עַכְשָׁו הַרְבֵּה זְמָן. תֵּדַע לְהַבָּא לְהִזָּהֵר”.
צְבִי נֶאֱנַח וְנִגַּשׁ מִיָּד לַעֲבוֹדָה. הוּא כָּתַב שְׁתֵּי שָׁעוֹת
רְצוּפוֹת עַד אֲשֶׁר הֶעְתִּיק אֶת כָּל הָעֲבוֹדָה.
מוּבָן מֵאֵלָיו, שֶׁבְּאוֹתוֹ יוֹם לֹא הָלַךְ צְבִי לַקּוֹלְנֹעַ.