
 לִ"סְלִיחוֹת"
מַה חַמָּה מִטָּתִי,
חֲמִימוֹת הַשְּׂמִיכוֹת…
קוֹל דוֹפֵק בַּחַלּוֹן:
“הָקִיצוּ לִסְלִיחוֹת!”
עִם אָבי לָלֶכֶת
תְּשׁוּקָתִי מָה רַבָּה.
– קָחֵנִי גַם אוֹתִי,
קָחֵנִי נָא אַבָּא!
– "חֲדַל לְךָ, יַקִּירי
עוֹד לַיְלָה וְצִנָּה".
לִי אִמִּי סַנֵּיגוֹר
וַיִּתֵּן לִי חֲנִינָה.
– "הִכּוֹנָה, הִזְדָּרֵז,
אַיֵּה נְעָלֶיךָ,
מִגְבַּעְתְּךָ הַחַמָּה
שִׂים תָּשִׂים עָלֶיךָ!"
יָצָאנוּ הַחוּצָה-
עוֹד לָיְלָה, עוֹד לָיְלָה…
זָרוּעַ כּוֹכָבִים
אַפִּרְיוֹן שֶׁל מָעְלָה.
הַמְּנוֹרָה מְהַבְהֶבֶת
מִבַּעַד הַחַלּוֹנוֹת,
וְרוּחַ מְיַבֶּבֶת
בֵּין פֹּארוֹת אִילָנוֹת.
הַצִּנָּה אוֹחֶזֶת
בְּדַל אָזְנִי, קְצֵה אַפִּי.
– “לֹא אָבִי, כִּי חַם לִי” –
וָאֶתְכַּס בְּכַפִּי.
