מִקְרָאֵי צִיּוֹן
אֵיד עַמְּכֶם קִבֶּצְכֶם מִפִּנּוֹת הַגֹּלָה,
נַאֲקָתוֹ הַמָּרָה אֶת-כֻּלְּכֶם הֵקִימָה –
וְהִנֵּה נִהְיְתָה הַמַּרְאָה הַגְּדוֹלָה,
וַתִּפְרֹץ מִמְּקוֹרָהּ הַנֶּאֱמָן הַדִּמְעָה
הַגְּדוֹלָה, הַנְּעִימָה, הַבְּהִירָה, הַחַמָּה,
אֵלֶיהָ נִתְפַּלֵּל זֶה-כַּמָּה.
אֵין זֹאת כִּי אִם-בָּאוּ עַד-נֶפֶשׁ הַמָּיִם,
וּבְבָבַת הָעַיִן הָרָעָה נָגָעָה,
כִּי קָרְעָה הַזְּעָקָה אֶת-לֵב הַשָּׁמָיִם,
וּשְׁאוֹל בַּעֲדֵנוּ לְרַחֲמִים קָרָאָה.
וּלְבַב מִי לֹא-עָלַץ בִּרְעָדָה לִקְרַאתְכֶם,
לֹא בֵרַךְ מֵרָחוֹק עֲדַתְכֶם?
מִכַּנְפוֹת הָאָרֶץ לֹא-זְמִירוֹת הֲבֵאתֶם –
כִּי קִינוֹת נוֹשָׁנוֹת הַחֲדָשׁוֹת לַבְּקָרִים,
וּלְעֵינֵי הַשֶּׁמֶשׁ אֶת-עַמְּכֶם הֶרְאֵיתֶם
מְגוֹלָל בְּדָמָיו כְּמַיִם מֻגָּרִים;
וּבְעָמְדָם נֵד אֶחָד וּבְרִדְתָּם יָחַד –
בְּשַׂר מִי אָז לֹא-יִסְמַר מִפָּחַד?
תֵּרַדְנָה נָא יַחְדָּו גַּם-דִמְעוֹת עַמֵּנוּ,
תָּבֹאנָה נֹאד אֶחָד מִתְּפוּצוֹת הַגֹּלָה.
אִם-פְּדוּת אֵין עִמָּנוּ – עוֹד חַי גֹּאֲלֵנוּ,
וְקָמָה וּבָאָה הַשָּׁעָה הַגְּדוֹלָה.
וְאַחֲרוֹן עַל-עָפָר אֶת-קוֹלְכֶם יַעֲלֶה
הָרִאשׁוֹן לִיסֻד הַמַּעֲלָה.
וּבְדִבְרֵי יָמֵינוּ הַמְּלֵאִים אֲנָחוֹת
תֵּאָצֵר כִּפְנִינָה דִּמְעַתְכֶם הַקְּדוֹשָׁה.
מַצִּיבֵי הַדְּלָתוֹת וּבֹנֵי הַטְּפָחוֹת
יַכִּירוּ מִי-יָרָה הָאֶבֶן הָרֹאשָׁה –
אַךְ גַּם-בְּמַחֲשַׁכִּים כַּשֶּׁמֶשׁ בַּל-יִדְעָךְ
זִכְרוֹנְכֶם בְּעַמְּכֶם הַנִּדָּח.
