רוֹשֶׁם קוֹרוֹת הָעִיר: וּבָאַשְׁמוֹרֶת הַשְּׁלִישִׁית שֶׁל הַלַּיְלָה, בְּסִמְטָה צְדָדִית בְּפַאֲתֵי הָעִיר, בְּבַיִת קָטָן וּבוֹ חֶדֶר אֶחָד, יוֹשֵׁב לְיַד הַחַלּוֹן - קֶנְטָאוּר. כָּכָה מְכַנִּים אוֹתוֹ בָּעִיר, הוֹד מַעֲלָתְךָ, וַאֲנִי מַבְטִיחַ לְנַסּוֹת לְבָרֵר בְּהֶקְדֵּם מַדּוּעַ. רֹאשׁוֹ הַכַּבִּיר, הֶעָטוּר תַּלְתַּלִּים צְחוֹרִים, שָׁמוּט עַל חָזֵהוּ, מִשְׁקָפָיו צָנְחוּ עַד קְצֵה חוֹטְמוֹ, וּנְחִירוֹתָיו מַרְעִידוֹת אֶת הַבַּיִת. מַבָּט יָמִינָה וּשְׂמֹאלָה: אֵין אִישׁ. אֲנִי מִתְרוֹמֵם עַל בְּהוֹנוֹתַי וּמֵצִיץ אֶל הַחֶדֶר פְּנִימָה. הָאַפְלוּלִית מְעוּבָּה שָׁם, אֲבָל נִדְמֶה לִי שֶׁהַחֶדֶר גָּדוּשׁ וְדָחוּס מְאוֹד: תְּלוּלִיּוֹת וַעֲרֵמוֹת מְשׁוּנּוֹת, שֶׁאוּלַי הֵן עָפָר, אוֹ אַשְׁפָּה, אוֹ גִּיבּוּב שֶׁל רָהִיטִים יְשָׁנִים, מַקִּיפוֹת אֶת הָאִישׁ וּמַגִּיעוֹת לִפְעָמִים עַד לַתִּקְרָה. קָשֶׁה לְהָבִין אֵיךְ הוּא יָכוֹל לְהִתְנוֹעֵעַ בַּחֶדֶר הַזֶּה.
עַל הַשּׁוּלְחָן שֶׁלְּפָנָיו פְּרוּשָׂה שְׂמִיכָה מְלוּכְלֶכֶת. כַּמָּה בַּקְבּוּקֵי בִּירָה רֵיקִים, עֵטִים, עֶפְרוֹנוֹת, מַחְבֶּרֶת שֶׁל תַּלְמִידֵי בֵּית-סֵפֶר, כּוּלָּם מוּנָּחִים בְּעִרְבּוּבְיָה. הַמְּחַבֶּרֶת פְּתוּחָה, וּבְכָל דַּף שׁוּרוֹת כְּחוּלּוֹת דְּקִיקוֹת. הַדַּפִּים, כְּכָל שֶׁאֲנִי יָכוֹל לְהַבְחִין מִכָּאן, רֵיקִים.
"עוֹף, אוֹ שֶׁאֲנִי מוֹלֵק לְךָ אֶת הַבֵּיצִים", נוֹהֵם קֶנְטָאוּר בְּלִי לִפְקוֹחַ אֶת עֵינָיו, וַאֲנִי בּוֹרֵחַ כָּל עוֹד נַפְשִׁי בִּי.
רַק כְּשֶׁאֲנִי מַגִּיעַ אֶל גֶּדֶר בֵּיתָהּ שֶׁל הָאִשָּׁה שֶׁהִגְלֵיתִי אֶת עַצְמִי מִמֶּנָּה חוֹזֵר לִבִּי לְתִקְנוֹ.