כִּיפָא הִתְעוֹרֵר, וְהִקְשִׁיב לָרוּחַ שֶׁרִפְרְפָה בַּוִּוילוֹן. מָה הֵעִיר אוֹתוֹ?

הוּא מִצְמֵץ בְּעֵינָיו, וְנָד בְּרֹאשׁוֹ. אַחַר כָּךְ לָקַח פִּנְקָס קָטָן שֶׁנָּח לְצַד הַמִּיטָּה, וְרָשַׁם בּוֹ בַּחוֹשֶׁךְ מִשְׁפָּט אֶחָד: "לְהַגִּיד לְאָמִיר שֶׁיַּצְמִיד לְיוֹנָה מִתְקַן עִיקּוּב".

"שִׁמְעוֹן, הַכֹּל בְּסֵדֶר?" שָׁמַע אֶת קוֹלָהּ הַמְּנוּמְנָם שֶׁל נֶטַע.

"כֵּן, חֲמוּדָה. תֵּלְכִי לִישׁוֹן. סְתָם לָקַחְתִּי עֲבוֹדָה הַבַּיְתָה בְּטָעוּת", עָנָה.

הִיא סוֹבְבָה אֶת גַּבָּהּ אֵלָיו, וְכִיפָא נִצְמָד אֵלֶיהָ, חִיבֵּק אֶת גּוּפָהּ בְּיָדוֹ, הִנִּיחַ אֶת אַפּוֹ בְּשֶׁקַע צַוָּוארָהּ וְנָשַׁם אֶת רֵיחָהּ עַד שֶׁנִּרְדַּם.

יוֹנָה הִתְעוֹרְרָה, הַחֶדֶר הָיָה חָשׁוּךְ. לִיבָּה פַּעַם בִּמְהִירוּת, נְשִׁימָתָהּ הָיְיתָה קְצָרָה וְכָל גּוּפָהּ מְיוּזָּע. הַסִּיּוּט הָיָה מוּחָשִׁי כָּל כָּךְ. הִיא רָאֲתָה אֶת גּוּפָתָהּ מִלְּמַעְלָה, רוֹפֵא אוֹחֵז בְּמִפְרַק הַיָּד וְשׁוֹמֵט אוֹתוֹ לְאַחַר שֶׁלֹּא מָצָא דּוֹפֵק, מַכְרִיז עַל מוֹתָהּ, וְאָז רָאֲתָה אֶת הָאַבְשָׁלוֹמִים נֶעֱלָמִים, וְלַמְרוֹת שֶׁנִּיסְּתָה לִרְדּוֹף אַחֲרֵיהֶם וְלֶאֱחוֹז בָּהֶם, יְדֵי הָרוּחַ שֶׁהָיוּ לָהּ בַּחֲלוֹמָהּ כָּשְׁלוּ בְּכָךְ, וּבָנֶיהָ הִתְפּוֹגְגוּ אֶל הָאַיִן. וְעַכְשָׁיו, כְּשֶׁהִסְתַּכְּלָה סְבִיב בַּחֶדֶר וְנִיסְּתָה לִרְאוֹת אוֹתָם בַּחֲשֵׁכָה, הִיא לֹא הִבְחִינָה בָּהֶם, בִּמְקוֹמוֹת שֶׁבָּהֶם הָיוּ כְּשֶׁנִּרְדְּמָה. הַסִּיּוּט הָלַךְ וְהָפַךְ לִמְצִיאוּת.

"אַבְשָׁלוֹם, בְּנֵי, אַבְשָׁלוֹם". קָרְאָה. הִיא הִדְלִיקָה אֶת הָאוֹר, וְקָרְאָה שׁוּב.

הֵם הֵחֵלּוּ לְהוֹפִיעַ מִבַּעַד לַפְּתָחִים, אֶחָד דֶּרֶךְ הַוִּוילוֹן הַמִּתְנַפְנֵף, שֵׁנִי מֵחֲרַךְ הַדֶּלֶת, שְׁלִישִׁי מִבֵּין חוֹרֵי הַדִּיבֵּלִים בַּקִּיר, רְבִיעִי דֶּרֶךְ הַסְּדָקִים שֶׁבֵּין הַמִּרְצָפוֹת.

רִאשׁוֹן הִגִּיעַ אַבְשָׁלוֹם הָעֶלֶם. הוּא אָחַז בְּכַפָּהּ שֶׁל יוֹנָה וְנָשַׁק לְגַב יָדָהּ. "מָה קָרָה, אִמָּא?" שָׁאַל.

"אֲנִי. חָלַמְתִּי. חָלַמְתִּי שֶׁאֲנִי מֵתָה. וְאַתֶּם מֵתִים אִיתִּי. בִּגְלָלִי. שֶׁאַתֶּם לֹא קַיָּימִים בִּגְלַל שֶׁאֲנִי מֵתָה". הַדְּמָעוֹת זָלְגוּ עַל לְחָיֶיהָ, וְאַבְשָׁלוֹם הָעֶלֶם מָחָה אוֹתָן בְּאֶצְבָּעוֹ, וְהִתְיַישֵּׁב לְמַרְגְּלוֹתֶיהָ, כְּשֶׁהוּא מַמְשִׁיךְ לֶאֱחוֹז בְּיָדָהּ.

"זֶה הָיָה רַק חֲלוֹם. אַתְּ חָיָה, וְגַם אֲנַחְנוּ. הִנֵּה, תִּרְאִי, כּוּלָּנוּ בָּאנוּ", אָמַר אַבְשָׁלוֹם הָעֶלֶם. הוּא הֶחְוָוה בְּיָדוֹ, וְאָז הֵסִיט אֶת הַתַּלְתַּלִּים הָאֲרוּכִּים מִמִּצְחוֹ וְהוֹסִיף בְּחִיּוּךְ, בְּנִיסָּיוֹן לְהַצְחִיק אֶת יוֹנָה. "הֵיי, אַתְּ כְּמוֹ צִיּוֹן. כּוּלָּם בָּאוּ וְנִקְבְּצוּ לְךָ".

אַחֲרָיו הִגִּיעַ אַבְשָׁלוֹם הַנַּעַר, וְהִתְיַישֵּׁב עַל הַמִּיטָּה, לִימִינָהּ. יוֹנָה הִסְתַּכְּלָה עַל הַתַּלְתַּל הַבְּלוֹנְדִּינִי הָאָרוֹךְ שֶׁהִשְׁתַּלְשֵׁל מֵעוֹרְפּוֹ כְּצַמָּה, בּוֹלֵט כְּנֶגֶד קַרְקַפְתּוֹ הַגְּלוּחָה. "אֲנִי כָּאן, אִמָּא", אָמַר. פָּנָיו הָיוּ חֲמוּרֵי סֵבֶר, זְרוֹעוֹתָיו דַּקּוֹת, עוֹרוֹ שָׁקוּף כָּל כָּךְ עַד שֶׁכִּמְעַט הָיָה נִיתָּן לִרְאוֹת אֶת מַחְשְׁבוֹתָיו דַּרְכּוֹ.

אַחֲרָיו הִגִּיעוּ הַתְּאוֹמִים אַבְשָׁלוֹם, וְדָחֲפוּ זֶה אֶת זֶה עַד שֶׁמָּצְאוּ לְעַצְמָם מָקוֹם לִשְׂמֹאלָהּ שֶׁל יוֹנָה. שְׁנֵיהֶם נָעוּ לְלֹא הֶרֶף, חַסְרֵי רִיכּוּז, רֹאשׁ הָאֶחָד מִתְחַכֵּךְ בְּרֹאשׁוֹ שֶׁל הַשֵּׁנִי.

מְעַט אַחֲרֵיהֶם הִגִּיעַ גַּם אַבְשָׁלוֹם הַיֶּלֶד.

"אֲנַחְנוּ כָּאן. קָרָאתָ לָנוּ וּבָאנוּ כּוּלָּנוּ", אָמַר. הוּא הֶחְוָוה עַל אָחִיו וְהִתְיַישֵּׁב לְמַרְגְּלוֹת הַמִּיטָּה, לְצִידּוֹ שֶׁל הָעֶלֶם. עֵינָיו הַכְּחוּלּוֹת הַגְּדוֹלוֹת הָיוּ פְּעוּרוֹת, כִּמְעַט לְלֹא גַּבּוֹת שֶׁיָּצֵלּוּ עֲלֵיהֶן וְיַסְתִּירוּ אֶת רִגְשׁוֹתָיו. פִּיו הָיָה פָּתוּחַ לִקְלוֹט אֶת תְּחוּשַׁת הָאֲוִויר.

אָח