 וְהָיָה בְּחֶשְׁכַת הָעֶרֶב
וְהָיָה בְּחֶשְׁכַת-הָעֶרֶב,
כִּי יִתְכַּס בַּעֲרָפֶל הַיָּם,
וְרוּחַ מֵאֵצֶל הַנֶּגֶב
כִּי יִלְחַשׁ לָרֹתֶם הַנָּם, –
לִמְעוֹנִי בֵּין חַגְוֵי הַסֶּלַע,
הָעָלֶם, תָּבוֹאָה עָדָי!
תַּעֲלוּמוֹת יִתְלַחֲשׁוּ צִ’ינָרִים,
יָרֵחַ שָׁם יָהֵל בַּגָּיְא.
אֵלֵי! דְּמִי הַלַּיִל הִגִּיעַ,
הַזָּמִיר כְּבָר עָמַד מֵרֹן.
בּוֹא! אָבִי עַל תּוֹעֲפוֹת יַיְלָה
שָׁם יִנְהַג אֶת עֶדְרֵי הַצֹּאן.
אֲנִי בַּאֲבִיב-יָמַי רַעֲנָנָּה,
שְׁחַרְחֹרֶת וְיַעֲלַת-חֵן,
כַּגַּלִּים יָנוּעוּ שְׁנֵי שָׁדַי,
וְשִׁנַּי יַלְבִּינוּ מִשֵּׁן.
לִרְגָעִים תֻּצַּתְנָה, תִּדְעַכְנָה
שְׁתֵּי עֵינַי שֶׁעָמְקוּ מִתְּהוֹם,
אֲנִי – אֵשׁ, אֵשׁ חֵשֶׁק, אֵשׁ תַּאֲוָה,
אֵלַי בּוֹא – הֵן כְּבָר רַד הַיּוֹם