הַשָּׁעָה הָיְיתָה 12:30. מְחוֹג הַשְּׁנִיּוֹת בִּשְׁעוֹן הַקִּיר בַּמִּשְׂרָד שֶׁל כִּיפָא נָע סָבִיב, וְתִקְתּוּקוֹ נִשְׁמָע בְּכָל הַחֶדֶר.

הַשָּׁעָה הָיְיתָה 12:32. חוֹשֶׁן וְכִיפָא יָשְׁבוּ בַּמִּשְׂרָד וְשִׂיחֲקוּ שֵׁשׁ־בֵּשׁ בִּדְמָמָה.

חוֹשֶׁן חִיכְּתָה שְׁתֵּי דַּקּוֹת נוֹסָפוֹת, וְאָז שָׁאֲלָה, "נוּ, מָה קוֹרֶה עִם זֹאתִי, יוֹנָה? בּוֹא'נָה, כִּיפָא, אַתָּה מְאַבֵּד אֶת זֶה. אִם אֲנִי אֲסַפֵּר לַחֶבְרֶ'ה שֶׁצָּד בַּבּוֹרְרוּת שֶׁלְּךָ אִיחֵר לְהַגִּיעַ, וָוַיי וָוַיי, אַתָּה מָה־זֶה תִּהְיֶה בְּצָרוֹת".

כִּיפָא נָעַץ בַּחוֹשֶׁן מַבָּט, וְלֹא אָמַר דָּבָר. חוֹשֶׁן הִסְתַּכְּלָה עַל הָעֵינַיִים הָאֲדוּמּוֹת וְהַמַּבָּט שֶׁלֹּא מִצְמֵץ, וְכָל גּוּפָהּ נִרְעָד כְּשֶׁרָאֲתָה אֶת עַצְמָהּ מִיטַּלְטֶלֶת בַּקָּצֶה שֶׁל חַכָּה אֲרוּכָּה כְּפִתָּיוֹן, בְּעוֹד כָּרִישׁ שֶׁנִּרְאֶה כְּמוֹ כִּיפָא חוֹשֵׂף אֶת לוֹעוֹ לִבְלוֹעַ אוֹתָהּ.

"סְתָם, סְתָם. צוֹחֶקֶת אִיתְּךָ. לֹא מְסַפֶּרֶת כְּלוּם לְאַף אֶחָד. זֹאת הָיְיתָה בְּדִיחָה. בְּאִמָּא שֶׁלִּי שֶׁתִּחְיֶה".

כִּיפָא הֶחֱזִיר אֶת מַבָּטוֹ אֶל הַלּוּחַ, זָרַק אֶת הַקּוּבִּיּוֹת, וְהֵזִיז שְׁתֵּי דִּיסְקִיּוֹת לִמְקוֹמָן הֶחָדָשׁ.

"אֲבָל, אַתָּה יוֹדֵעַ, אֲנִי וְאַתָּה אֲנָשִׁים עֲסוּקִים. כְּאִילּוּ, אֵיפֹה הִיא?" נִיסְּתָה חוֹשֶׁן.

"חַכִּי. שַׂחֲקִי. תּוֹרְךָ", עָנָה כִּיפָא.

שָׁלוֹשׁ דַּקּוֹת נוֹסָפוֹת חָלְפוּ, שְׁעוֹן הַקִּיר הִמְשִׁיךְ בְּתִקְתּוּקוֹ, וְאָז קָם כִּיפָא מִמְּקוֹמוֹ, נִיגַּשׁ אֶל הַדֶּלֶת, פָּתַח אוֹתָהּ וְנָתַן לְאָמִיר לְהִיכָּנֵס. לְצִידּוֹ הָיְיתָה יוֹנָה. יוֹנָה אַחֶרֶת מְאוֹד מִזּוֹ שֶׁהָיְיתָה שָׁם אֶמֶשׁ.

"אֵיפֹה מָצָאתָ אוֹתָהּ?" שָׁאַל כִּיפָא.

"בַּחוֹף הַצְּפוֹנִי. הִיא אִיבְּדָה אֶת עַצְמָהּ", עָנָה אָמִיר, וְחוֹשֶׁן רָאֲתָה אוֹתוֹ מֵסִיר מִצַּוָּוארָהּ שֶׁל יוֹנָה שַׁרְשֶׁרֶת. "כִּמְעַט הִטְבִּיעָה לָנוּ אֶת הַמִּתְקָן אִיתּוּר בְּמַיִם מְלוּחִים. מַזָּל שֶׁהוּא עָמִיד".

"כֵּן. יוֹנָה", כִּיפָא מָשַׁךְ אֶת הַמִּילִּים בְּאִיטִּיּוּת "נִיסִּית לֹא לְהַגִּיעַ לְכָאן, לַמְרוֹת שֶׁיָּדַעְתְּ שֶׁזֶּה מְסוּכָּן לְתוֹחֶלֶת הַחַיִּים שֶׁלָּךְ לְהֵיעָלֵם?" שָׁאַל.

חוֹשֶׁן הִסְתַּכְּלָה עַל יוֹנָה, עַל הַמַּבָּט הַלֹּא מְמוּקָּד, כַּפּוֹת יָדֶיהָ הָרוֹעֲדוֹת וְהַלֶּסֶת הַשְּׁמוּטָה. הִיא הִנִּיחָה אֶת כַּף יָדָהּ עַל יָדוֹ שֶׁל כִּיפָא, לוֹמַר לוֹ שֶׁיֵּירָגַע, שֶׁיַּנִּיחַ לְיוֹנָה, שֶׁאֵין אַף אֶחָד בַּבַּיִת שֶׁהוּא יָכוֹל לְדַבֵּר אִיתּוֹ.

כִּיפָא נַעְנַע בְּרֹאשׁוֹ לִשְׁלִילָה וְהֵסִיר אֶת כַּף יָדָהּ שֶׁל חוֹשֶׁן מִיָּדוֹ. הוּא רָכַן קָדִימָה בְּכִיסְּאוֹ וּפָנָה שׁוּב לְיוֹנָה. "כֵּן יוֹנָה. הִגַּעְתְּ לְכָאן. אַתְּ בְּאִיחוּר שֶׁל עֶשֶׂר דַּקּוֹת לְבוֹרְרוּת שֶׁל הָעוֹלָם הַתַּחְתּוֹן", הִדְגִּישׁ אֶת הַמִּילִּים, "וְהִגַּעְתְּ רַק בְּעֶזְרַת אָמִיר, אֲבָל אַתְּ כָּאן". הוּא נִשְׁעָן לְאָחוֹר בְּכִיסְּאוֹ. "אָז. מָה הֶחְלַטְתְּ? אֵיזֶה מֵהָרוּחוֹת רְפָאִים שֶׁלְּךָ בָּחַרְתְּ?"

יוֹנָה הִתְנוֹדְדָה קָדִימָה וַאֲחוֹרָה, עוֹמֶדֶת עַל עֲקֵבֶיהָ, כִּמְעַט נוֹפֶלֶת, וְאָז מְתַקֶּנֶת וְעוֹמֶדֶת עַל קְצוֹת אֶצְבְּעוֹתֶיהָ וְשׁוּב כִּמְעַט נוֹפֶלֶת, וְחוֹזֵר חָלִילָה.

"אֲנִי. בַּגִּינָּה. וְאָז הָיִיתִי בַּבַּיִת. הָיוּ שָׁם. חָלַמְתִּי. וְאָז בַּיָּם. שֶׁסֶק". יוֹנָה נִיסְּתָה, אֲבָל שׁוּם מִשְׁפָּט לֹא יָצָא שָׁלֵם מִפִּיהָ.

"מֶה עָשִׂיתָ עִם כָּל הַיְּלָדִים? הִשְׁאַרְתְּ אוֹתָם עִם בֶּיְיבִּיסִיטֶר בַּבַּיִת?" שָׁאֲלָה חוֹשֶׁן.

כִּיפָא הִסְתַּכֵּל עַל חוֹשֶׁן, וְאָז עַל יוֹנָה, וְהִנְהֵן. הַיְּלָדִים לֹא כָּאן. זֶה מֵידָע חָדָשׁ, הוּא חָשַׁב, בּוֹא נַעֲבוֹד אִיתּוֹ.

"כֵּן יוֹנָה. מָה עָשִׂית עִם הַיְּלָדִים? הֵם קִיבְּלוּ אֶת הַבְּחִירָה שֶׁלְּךָ וְהִסְכִּימוּ לָנוּחַ בְּשָׁלוֹם עַל מִשְׁכָּבָם, אוֹ שֶׁהִתְחַרְפְנוּ עָלַיִךְ וְהִתְעוֹפְפוּ?"

יוֹנָה הִסְתַּכְּלָה עַל כִּיפָא. הַמִּשְׁפָּט הָאַחֲרוֹן כְּמוֹ גָּרַם לַשֶּׁלֶד שֶׁלָּהּ לִקְרוֹס לְתוֹךְ עַצְמוֹ. הִיא צָנְחָה אֶל הָרִצְפָּה וְעָמְדָה עַל בִּרְכֶּיהָ מוּל כִּיפָא וְחוֹשֶׁן, כַּפּוֹת יָדֶיהָ עַל הָרִצְפָּה לִתְמִיכָה.

"אֲנִי..." הִתְחִילָה, "אֲנִי לֹא יְכוֹלָה לִבְחוֹר בֵּין הַיְּלָדִים. כִּי זֶה פּוֹגֵעַ בָּהֶם. וְנִרְאֶה..." יוֹנָה עָצְרָה לִבְלוֹעַ אֶת רוּקָּהּ. "וְנִרְאֶה שֶׁהֵם בָּחֲרוּ בְּעַצְמָם. שֶׁהֵם הֶחֱלִיטוּ שֶׁאֲנִי אִמָּא כָּל כָּךְ נוֹרָאִית, שֶׁהֵם לֹא רוֹצִים אוֹתִי. הֵם הָלְכוּ, כּוּלָּם".

חוֹשֶׁן הִזְדַּקְּפָה כִּמְבַקֶּשֶׁת לִמְחוֹת, אַךְ כִּיפָא בָּלַם אוֹתָהּ בְּיָדוֹ.

"אוּלַי הֵם בָּחֲרוּ לָתֵת לָךְ מְנוּחָה? אוּלַי הֵם רוֹאִים שֶׁקָּשֶׁה לְךָ, וּמְנִיחִים לְךָ לִחְיוֹת" הִצִּיעַ. קוֹלוֹ הָיָה רַךְ, וְחוֹשֶׁן צִייְּנָה לְעַצְמָהּ שֶׁאֲפִילּוּ עֵינָיו הָאֲדוּמּוֹת לֹא נִרְאוּ מַפְחִידוֹת יוֹתֵר.

"לֹא. לֹא. הֵם שׂוֹנְאִים אוֹתִי", אָמְרָה יוֹנָה, וְהַדְּמָעוֹת זָלְגוּ עַל לְחָיֶיהָ. "הֵם לֹא רוֹצִים אוֹתִי, וְלֹא רוֹצִים לְקַבֵּל מִמֶּנִּי כְּלוּם".

כִּיפָא הִמְתִּין, וְאָז הִנִּיחַ שׁוּב אֶת יָדוֹ עַל חוֹשֶׁן, כְּדֵי לַעֲצוֹר אֶת תְּגוּבָתָהּ הַצְּפוּיָה לְמִשְׁפָּטוֹ הַבָּא.

"הָיִית רוֹצֶה לִשְׁכּוֹחַ ?אוֹתָם" שָׁאַל אֶת יוֹנָה לְאַט. "חוֹשֶׁן כָּאן יְכוֹלָה לִבְרוֹר לָךְ מְצִיאוּת שֶׁבָּהּ מֵעוֹלָם לֹא הָגִית אוֹתָם, מֵעוֹלָם לֹא נָתַתְּ לָהֶם נֶפַח וְגוּף, מֵעוֹלָם הֵם לֹא הָיוּ קַיָּימִים כְּרוּחוֹת. אַתְּ רוֹצָה לְבַקֵּשׁ אֶת זֶה"

כָּל גּוּפָהּ שֶׁל יוֹנָה נִרְעַד. "לֹא. לֹא. אָסוּר כָּכָה. הַזִּיכָּרוֹן הוּא חָשׁוּב. הוּא מַשְׁמָעוּתִי. הַזִּיכָּרוֹן נוֹתֵן לָאַבְשָׁלוֹמִים שֶׁלִּי וּלְחוֹסֶר הַחַיִּים שֶׁלָּהֶם מַשְׁמָעוּת. נוֹתֵן לָהֶם קִיּוּם כָּלְשֶׁהוּ. גַּם אִם הֵם יִבְחֲרוּ לֹא לָבוֹא עוֹד אֵלַי לְעוֹלָם עַד שֶׁאָמוּת – אֲנִי רוֹצָה לִזְכּוֹר אוֹתָם".

כִּיפָא חָשׁ שֶׁחוֹשֶׁן נִרְגַּעַת לְצִידּוֹ, שֶׁאוּלַי הִיא מַתְחִילָה לִסְמוֹךְ עָלָיו, לְהַאֲמִין שֶׁהוּא יוֹדֵעַ לְאָן הוּא מוֹבִיל אֶת הַשִּׂיחָה.

"אַתְּ יוֹדַעַת", הִמְשִׁיךְ, וְקוֹלוֹ הָיָה רַךְ כְּמִקּוֹדֶם, "אִילּוּ הֵם הָיוּ חַיִּים. אִילּוּ אֶחָד מֵהֶם הָיָה חַי, הוּא הָיָה צָרִיךְ לְהִתְמוֹדֵד עִם הַמָּוֶות שֶׁלְּךָ, הַצָּפוּי מֵרֹאשׁ, שֶׁיַּגִּיעַ בְּקָרוֹב. לֹא קַל לִחְיוֹת כְּשֶׁמִּישֶׁהוּ שֶׁאַתָּה אוֹהֵב מֵת, בִּמְיוּחָד כְּשֶׁאַתָּה יֶלֶד אוֹ נַעַר, אוֹ בָּחוּר צָעִיר".

יוֹנָה הִסְתַּכְּלָה בָּעֵינַיִים הָאֲדוּמּוֹת, וְדִימְּתָה לִרְאוֹת בָּהֶם שְׁתֵּי לֶהָבוֹת. וְאִם לִמְצוֹא מִישֶׁהוּ שֶׁיְּאַמֵּץ אֶת שֶׁסֶק זֶה קָשֶׁה, חָשְׁבָה, אֵיךְ הָיִיתִי מוֹצֵאת הוֹרֶה רָאוּי לְאַבְשָׁלוֹם?

"זֹאת הַסִּיבָּה שֶׁלֹּא הִסְכַּמְתֶּם שֶׁהוּא יִחְיֶה גַּם בִּמְצִיאוּת חֲלוּפִית" שָׁאֲלָה אֶת כִּיפָא.

"זֹאת הַסִּיבָּה שֶׁאָמַרְתָּ שֶׁאַבְשָׁלוֹם שֶׁבָּחַרְתִּי שֶׁיִּיוָּולֵד יִהְיֶה חַיָּיב לָמוּת עַד הַזְּמַן? הַזֶּה" שָׁאֲלָה אֶת חוֹשֶׁן.

חוֹשֶׁן וְכִּיפָא הִבִּיטוּ בְּיוֹנָה, לֹא מִצְמְצוּ וְלֹא עָנוּ.

יוֹנָה חָשְׁבָה עַל הַהַאֲשָׁמוֹת שֶׁל אַבְשָׁלוֹם הַנַּעַר. אוּלַי בֶּאֱמֶת חָשְׁבָה רַק עַל עַצְמָהּ כְּשֶׁרָצְתָה לְהָבִיא אוֹתָם לְעוֹלָם הַזֶּה, שֶׁמִּמֶּנּוּ הִיא עוֹמֶדֶת לְהִיפָּרֵד בְּקָרוֹב. וְאוּלַי מוּטָב כָּכָה.

"יֵשׁ דְּרָכִים אֲחֵרוֹת לִזְכּוֹר, אַתְּ יוֹדַעַת", כִּיפָא קָטַע אֶת הַדְּמָמָה. "אַתְּ יְכוֹלָה לְהַנְצִיחַ אֶת הַזִּיכָּרוֹן שֶׁלָּהֶם בְּדֶרֶךְ אַחֶרֶת. מַשֶּׁהוּ שֶׁיִּישָּׁאֵר אַחֲרֵי מוֹתֵךְ. אַתְּ יְכוֹלָה לַעֲשׂוֹת עֲלֵיהֶם סֶרֶט, שֶׁאֲנָשִׁים יֵידְעוּ וְיַכִּירוּ אוֹתָם".

"אוֹ לִכְתּוֹב סִיפּוּר", הוֹסִיפָה חוֹשֶׁן.

"אוֹ אוּלַי אֲפִילּוּ לִכְתּוֹב עֲלֵיהֶם שִׁיר", הִצִּיעַ אָמִיר.

הַחֶדֶר הִשְׁתַּתֵּק מִמִּילִּים, וְרַק הֵדִים וּבְנוֹת קוֹל הִתְרוֹצְצוּ בּוֹ כָּרוּחוֹת רְפָאִים.