הָיִיתִי רוֹצֶה שֶׁתִּזְכְּרִי אוֹתִי", אָמַר אַבְשָׁלוֹם "לֹא כְּמוֹ שֶׁהִמְצֵאת אוֹתִי עַכְשָׁיו, בִּדְמוּת שֶׁל אָדָם מְבוּגָּר, אֶלָּא כְּמוֹ הַעוּבָּר שֶׁמֵּעוֹלָם לֹא נוֹלַד". יָדָיו לִיטְּפוּ אֶת כְּתֵפֶיהָ וְיָרְדוּ לְלַטֵּף אֶת גַּבָּהּ לְכָל אוֹרְכוֹ, מִן הָעוֹרֶף וְעַד הַיַּשְׁבָן. "שֶׁתִּזְכְּרִי אוֹתִי וְתֹאהֲבִי אוֹתִי, בְּלִי שֶׁתִּצְטָרְכִי לְשַׁנּוֹת אוֹתִי, לְבַגֵּר אוֹתִי כְּדֵי לְהַתְאִים אוֹתִי לַזְּמַן שֶׁחָלַף מֵאָז, בָּעוֹלָם שֶׁלֹּא חָוִויתִי מֵעוֹלָם".

אַבְשָׁלוֹם הוֹשִׁיב אוֹתָהּ עָלָיו, חָזֵהוּ צָמוּד לְשֶׁלָּהּ, רַגְלֶיהָ עוֹטְפוֹת אֶת מוֹתְנָיו, יָדֶיהָ אוֹחֲזוֹת בְּרֹאשׁוֹ, יָדָיו מְלַטְּפוֹת אֶת רַגְלֶיהָ לְכָל אוֹרְכָן.

"אֲבָל יֵשׁ לָךְ בָּאג. אַתְּ לֹא מְסוּגֶּלֶת לְהִתְגַּעְגֵּעַ. אִם מַשֶּׁהוּ לֹא מוּלֵךְ, הוּא לֹא קַיָּים. אָז אַתְּ מַמְצִיאָה אוֹתִי מֵחָדָשׁ וְגוֹרֶמֶת לִי לְהִשְׁתַּנּוֹת וּלְהִתְבַּגֵּר. אוּלַי... אוּלַי אִם אֶהְיֶה בְּתוֹךְ תּוֹכֵךְ. אוּלַי אִם אֶחֱדוֹר אֵלַיִךְ, תּוּכְלִי לִזְכּוֹר אוֹתִי, לָדַעַת אוֹתִי, וְאָז אִישָּׁאֵר. הָיִיתִי כָּל כָּךְ רוֹצֶה שֶׁתִּזְכְּרִי אוֹתִי".

וּכְשֶׁאָמַר אֶת הַמִּילִּים הָאֵלּוּ, חָדַר אֵלֶיהָ וּמִילֵּא אוֹתָהּ.

וְאָז נֶעֱלַם.

יוֹנָה הִתְעוֹרְרָה. לִיבָּה פַּעַם בִּמְהִירוּת, נְשִׁימָתָהּ הָיְיתָה קְצָרָה וְכָל גּוּפָהּ מְיוּזָּע. הַסִּיּוּט הָיָה מוּחָשִׁי כָּל כָּךְ. לְרֶגַע חָשְׁבָה לִקְרוֹא "אַבְשָׁלוֹם", וּמִיָּד חָזְרָה בָּהּ. הִיא לֹא רְאוּיָה לְעֶזְרָתָם. מֶה עָשְׂתָה?

גּוּפָהּ הִתְכַּוֵּוץ, נִיסָּה לַהֲפוֹךְ עַצְמוֹ מִבִּפְנִים הַחוּצָה. בָּרֶגַע הָאַחֲרוֹן הִצְלִיחָה לָצֵאת מִן הַמִּיטָּה, וּלְהַגִּיעַ לַחֲדַר הַשֵּׁירוּתִים. וָשָׁם, בִּכְרִיעָה עַל הָרִצְפָּה, בְּעוֹדָהּ מְקִיאָה שׁוּב וָשׁוּב, נֶאֶבְקוּ בָּהּ קוֹלוֹת סוֹתְרִים.

"אַתְּ לֹא רְאוּיָה לִהְיוֹת אִמָּא", אָמַר בָּהּ קוֹל. "אֶת לֹא רְאוּיָה, כִּי אֶת פּוֹגַעַת בַּיְּלָדִים שֶׁלְּךָ. טוֹב, נֶהֱדָר אֲפִילּוּ, שֶׁלֹּא סִייַּמְתָּ לִיצוֹר אַף יֶלֶד, כִּי אִילּוּ הָיִית מְסַיֶּימֶת – הָיִית פּוֹגַעַת בּוֹ. אַתְּ לֹא רְאוּיָה לְדָבָר, פְּרָט לְבוּז".

"לֹא. לֹא", נִיסָּה קוֹל אַחֵר בְּיוֹנָה לְמַתֵּן אֶת הַבִּיקּוֹרֶת. "לֹא כָּכָה. זֶה סִימְבּוֹלִי, לֹא אֲמִיתִּי, מָה שֶׁרָאִיתָ לֹא בֶּאֱמֶת קָרָה. זֶה רַק מְסַמֵּל מַשֶּׁהוּ. זֶה הָיָה חֲלוֹם".

"זֶה מְסַמֵּל שֶׁאַתְּ מְסוּגֶּלֶת לִפְגּוֹעַ בּוֹ, וְלָכֵן לֹא מַגִּיעַ לָךְ לִהְיוֹת אִמָּא", חָזַר וְאָמַר הַקּוֹל הָרִאשׁוֹן, "אֲפִילּוּ לִחְיוֹת לֹא מַגִּיעַ לָךְ. לָכֵן טוֹב שֶׁמַּמָּשׁ בְּקָרוֹב אַתְּ תָּמוּתִי וְתִפְטְרִי אֶת הָעוֹלָם מִנּוֹכְחוּתֵךְ הַמְּזַהֶמֶת".

יוֹנָה הִתְכַּנְּסָה עַל רִצְפַּת חֲדַר הַשֵּׁירוּתִים, מְכוֶּוצֶת כְּעוּבָּר, וְהִנִּיחָה לַחוֹשֶׁךְ לַעֲטוֹף אוֹתָהּ.