לִבְלֵר
פּוּרְסַם בְּיוֹם יוֹם שִׁישִּׁי, 29 בְּסֶפְּטֶמְבֶּר 2017, בְּשָׁעָה 14:04
שַׁיָּיךְ לִמְדוֹר סִיפּוּרֵי מָקוֹר

מֵאֵת אוֹרְטַל פֶלְדְּמָן



1
כְּשֶׁסּוֹקְרִים אֶת הַכֹּל מֵהַכֹּל, קָשֶׁה לוֹמַר שֶׁיֵּשׁ לִי סִיבָּה לְהִתְלוֹנֵן. אֵינֶנִּי מוּטְרָד מִמֶּזֶג הָאֲוִויר, מֵהָרַעַם הַמַּרְעִיד אֶת תִּקְרַת חַדְרֵי וּמְבַשֵּׂר עַל יוֹם סַגְרִירִי נוֹסָף הַמֵּגִיחַ כָּאן לְמַטָּה. לוּ הָיִיתִי מִתְאַמֵּץ אוּלַי הָיִיתִי מַבְחִין בְּנִיצוֹצוֹת בּוֹקֶר אֲדוּמִּים מְגִיחִים בֵּין הֶעָבִים – הֶבְלֵחִים מְהִירִים וְרָפִים בַּמָּסָךְ שָׁחוֹר הַמַּמְטִיר אֵפֶר כָּבֵד שֶׁאֵינוֹ מַרְפֶּה. אַךְ מֵחַדְרִי הַתַּת-קַרְקָעִי אֵינִי מְבַקֵּשׁ לָתוּר אַחַר סִימָנֵי הָאוֹדֶם בָּרָקִיעַ. הָעֲשָׁשִׁית עַל שׁוּלְחָנִי מְפִיצָה שֶׁפַע שֶׁל אוֹר, שֶׁדַּי בּוֹ לְהָאִיר אֶת הַשּׁוּלְחָן וְאֶת הַמַּדָּף הַקָּטָן שֶׁלְּצִדּוֹ. מִתּוֹךְ הֶרְגֵּל יָשָׁן מַבָּטִי שָׁב וּפוֹקֵד שְׁעוֹן חוֹל קָטָן הַמּוּנָּח עַל הַמַּדָּף. בְּצִדּוֹ הָעֶלְיוֹן נוֹתְרוּ גַּרְגְּרִים סְפוּרִים, וְגַם הֵם יִיכָּנְעוּ בְּקָרוֹב לִכְבִידָה. אֲנִי עוֹקֵב אַחַר נְפִילָתָם בִּתְשׂוּמֶת לֵב. הֲפִיכַת שְׁעוֹן הַחוֹל דּוֹרֶשֶׁת קַפְּדָנוּת מַחְמִירָה וְדִיּוּק חֲסַר פְּשָׁרוֹת. הַשָּׁעוֹן נוֹטֶה לִנְטוֹר טִינָה, לִצְבּוֹר אֶת הַטָּעוּיוֹת הַקְּטַנּוֹת שֶׁאֲנִי עוֹשָׂה, וְכָךְ לְאַיֵּים עַל מְהֵימָנוּתוֹ שֶׁל לוּחַ הַשָּׁנָה שֶׁלִּי. לָכֵן אֲנִי מְחַכֶּה, יָדַי בָּאֲוִויר. וּבְדִיּוּק מוֹפְתִי שֶׁל אֶצְבָּעוֹת מְנוּסּוֹת אֲנִי הוֹפֵךְ אֶת הַשָּׁעוֹן וְנוֹשֵׁם לִרְווֹחָה. הַלְּחִישׁוֹת, שֶׁמִּסִּיבָּה נִסְתֶּרֶת חֲבִיבָה עֲלֵיהֶן הַשָּׁעָה הַזֹּאת לַעֲלוֹת מִמַּעֲמַקֵּי הַגֵּיהִינּוֹם וְלִרְדּוֹף אוֹתִי, פָּסְחוּ עֲלֵי הַיּוֹם.

יוֹם נוֹסָף מְסוּמָּן בְּמִנְיַין הַיָּמִים, וּלְצִידּוֹ טְוַוח טָעוּת מַחֲמִיר. מִנְיַין הַיָּמִים אֵינוֹ מְשָׁרֵת תַּכְלִית אוֹ מַטָּרָה מוּגְדֶּרֶת, אַךְ תָּמִיד סָבַרְתִּי שֶׁלַּבְלָר, בֶּהֱיוֹתוֹ מְשָׁרֵת, נִדְרַשׁ לְהַקְפִּיד הַקְפָּדָה יְתֵרָה בְּעִנְיְינֵי זְמַנִּים. הַהַשְׁקָפָה הַזּוֹ תָּקְפָה שִׁבְעָתַיִים כָּאן לְמַטָּה, מְקוֹם שֶׁבּוֹ הַזְּמַן מִתְקַשֶּׁה לִשְׁמוֹר עַל צוּרָתוֹ. בְּהִינָּתֵן הִזְדַּמְּנוּת הוּא יְחַלְחֵל לְמַטָּה לְלֹא קוֹשִׁי וְיִיבָּלַע בַּחֲרַכֵּי רִצְפַּת הָאֶבֶן הַיְּבֵשָׁה.

אֶת עוֹל הַמְּחוּיָּבוּת לְלוּחַ הַשָּׁנָה אֲנִי נוֹשֵׂא לְבַדִּי. מֵעוֹלָם, בְּכָל 3,612 שְׁנוֹת שֵׁירוּתִי, לֹא פָּגַשְׁתִּי לַבְלָר אַחֵר, וּכְכָל הַיָּדוּעַ לִי גַּם לֹא יָרַשְׁתִּי אֶת תַּפְקִידִי. אַךְ הָאַרְכִיּוֹן מִשְׂתָּרֵעַ הַרְחֵק וְעָמוֹק לְכָל כִּיוּוּן, וְאֵינֶנִּי מִתְיַימֵּר לְהַכִּיר וְלוֹ אֶת מִקְצָתוֹ. מִלְּבַד זֹאת מְנַקֶּרֶת בִּי יְדִיעָה בְּרוּרָה שֶׁלְּעוֹלָם אֵינִי לְבַד כָּאן לְמַטָּה.

הֵן מַגִּיעוֹת לָרוֹב שָׁעָה קַלָּה לִפְנֵי סִיבּוּב הַשָּׁעוֹן. נִדְמֶה שֶׁהֵן עוֹלוֹת מִמַּעֲמַקֵּי הָאַרְכִיּוֹן הַחֲשׁוּכִים, מֵאוֹתָם חַלְלֵי אֶבֶן שֶׁהָאוֹר אֵינוֹ חוֹדֵר אֲלֵיהֶם, סְדוּרִים בְּמַסְלוּל עֲקַלְתוֹנֵי הַמִּסְתַּחְרֵר הַרְחֵק מַטָּה. מִשָּׁם הֵן מְטַפְּסוֹת, חֲלוּשׁוֹת בַּתְּחִילָּה, שְׁקֵטוֹת. אַט אַט עוֹצְמָתָן גּוֹבֶרֶת, וְהֵן תּוֹקְפוֹת בַּמִּקְצָבִים פְּרוּעִים. לְחִישׁוֹת שֶׁל שָׂפָה שֶׁאָבְדָה לִפְנֵי עִידָּן וְעִידָּנִים, נִרְקֶבֶת לָהּ בְּפִינָּה מְאוּבֶּקֶת, נִשְׁכַּחַת.

לָכֵן, לִפְנֵי עֲלוֹת הַשַּׁחַר אֲנִי מַטָּה אוֹזֶן לַדְּמָמָה. בְּהִישָּׁמֵעַ הַצְּלִיל הָרִאשׁוֹן, הָאִוְושָׁה הָרִאשׁוֹנָה, אֲנִי עוֹצֵר אֶת נְשִׁימָתִי וְעוֹצֵם אֶת עֵינַיי; אֵינִי יוֹדֵעַ מַהוּ טִיבָן שֶׁל הַלְּחִישׁוֹת, מַדּוּעַ וּלְאָן הֵן הוֹלְכוֹת, וְגַם אֵין חֶפְצֵי לְגַלּוֹת. עַל כֵּן אֲנִי רַק מִשְׁתּוֹפֵף בַּכִּיסֵּא, מַחְנִיק יְבָבָה חֲלוּשָׁה עַד יַעֲבוֹר זַעֲמָן. וּכְשֶׁהָרֶגַע חוֹלֵף אֲנִי מִזְדַּקֵּף וְשָׁב לַעֲבוֹדָתִי.

אֲנִי לַבְלָר. עֲבוֹדָתִי כְּרוּכָה בְּמִיּוּן, בְּתִיעוּד וּבְתִיּוּק. מַעֲלוֹת הַשַּׁחַר וְעַד חֲצוֹת הַלַּיִל אֲנִי טָרוּד בְּמַעֲקָב עִיקֵּשׁ אַחַר מַסְלוּל הָעִסְקָאוֹת הַשּׁוֹטְפוֹת שֶׁנֶּחְתָּמוֹת אִיתּוֹ. מִדֵּי בּוֹקֶר אֲנִי מוֹצֵא אוֹתָן עַל שׁוּלְחָנִי: עִסְקָאוֹת אֶתְמוֹל, אוֹ עִסְקָאוֹת הַשָּׁנָה שֶׁעָבְרָה, אוֹ הַיּוֹם. מִילְיַארְדֵּי דַּפִּים נִצְבָּרִים בַּעֲרִימוּת גְּבוֹהוֹת. הַגֵּיהִינּוֹם אָדִישׁ לְמִשְּׁקָלִים וּלְמִידּוֹת.

אֲנָשִׁים נוֹטִים לְהַמְעִיט בִּתְפוּצָתָם שֶׁל אוֹתָם חוֹזִים אֲפֵלִים בֵּין מַעְלָה וּמַטָּה. הֵם רוֹאִים בָּהֶם תּוֹפַעַת בִּיבִים שׁוּלִית, הָרוֹדֶפֶת רַק אֶת הַשְּׁפָלִים וְהַנּוֹפְלִים. יֵשׁ הָרוֹאִים בָּהֶם שֶׁלֶט אַזְהָרָה לִישָׁרִים וְלַתְּמִימִים, לְבַל יִדְבַּק הָרוֹעַ גַּם בְּנַפְשָׁם. לַשָּׁוְוא, הֵם נְגוּעִים כּוּלָּם, מִקָּטָן וְעַד גָּדוֹל, מֵהַזְּקֵנָה הַזּוֹרָה מֶלַח מֵעַל כְּתֵפָהּ בַּאֲדִישׁוּת יוֹמְיוֹמִית, וְעַד לָאָב אֲחוּז הָאֱמוּנָה הַבּוֹעֶרֶת הַמַּקְרִיב אֶת בְּנוֹ לְמוֹלֶךְ בַּעֲבוּר שְׁנַת יְבוּל פּוֹרִייָּה. אֵין זֶה מְשַׁנֶּה אִם הַהַבְטָחָה נֶעֶשְׂתָה קָבַל עִם וַעֲדָה, אוֹ שֶׁמָּא לֹא הָיָה זֶה אֶלָּא מִלְמוּל נִשְׁכָּח. כָּל פּוּלְחַן טִקְסִי, כָּל אֱמוּנָה תְּפֵלָה וְכָל הַבְטָחָה עַצְמִית כִּלְאַחַר יָד – מִשְׁקָל כָּל הַחוֹזִים זֵהֶה, וְהוּא מְתוֹעָד וְנִשְׁמָר כָּאן בְּמֶרְחָבִים הָאֵינְסוֹפִיִּים שֶׁל הָאַרְכֵּיב.

אֵינִי צָרִיךְ לוֹמַר אֵינְסוֹפִיִּים. הוּא אֵינוֹ רוֹאֶה בְּעַיִן יָפָה אִי-דִּיּוּקִים.

הַמְּגִילּוֹת וְהַנְּיָיר כְּבָר מַמְתִּינִים לְטִיפּוּלִי עַל הַשּׁוּלְחָן. כְּמוֹ תָּמִיד, בִּמְגֵירַת הַשּׁוּלְחָן מוּנָּחִים לְשִׁימּוּשֵׁי קוּלְמוֹס, אִזְמֵל לְתִיקּוּנִים וְקֶסֶת דְּיוֹ מְלֵאָה. כְּהֶרְגֵּלִי אֲנִי נוֹבֵר תְּחִילָּה בַּעֲרֵימוֹת, מְמַיֵּין אֶת הַמִּקְרִים. מִדֵּי פַּעַם אֲנִי עוֹצֵר לְסַמֵּן בִּמְחַבַּרְתִּי אֶת פְּרָטָיו שֶׁל חוֹזֶה שֶׁעָשׂוּי לְעַנְיֵין אוֹתִי בַּהֶמְשֵׁךְ. אֲנִי נוֹטֶה לְטַפֵּל בָּהֶם רִאשׁוֹנִים. הַשָּׁבוּעַ מָשַׁךְ אֶת עֵינַיי חוֹזֶה אֶחָד בִּלְבַד, וַאֲנִי מְאַתֵּר בִּזְרִיזוּת אֶת מְקוֹמוֹ הָאַחֲרוֹן הַיָּדוּעַ שֶׁל הַמִּסְמָךְ, רַק כְּדֵי לְגַלּוֹת לְחֶרְדָתִי שֶׁהוּא חָסֵר. נָדִיר, אֲבָל לֹא חֲסַר תַּקְדִּים. אֲנִי אֱנוֹשִׁי, בְּמִידָּה זוֹ אוֹ אַחֶרֶת. אֲנָשִׁים טוֹעִים.

כַּעֲבוֹר שָׁעָה שֶׁל חִיפּוּשִׂים קַדַּחְתָּנִיִּים מַתְחִילָה לְחַלְחֵל דְּאָגָה מִקְצוֹעִית. שָׁעָה נוֹסֶפֶת חוֹלֶפֶת לִפְנֵי שֶׁהַמִּסְמָךְ הַסּוֹרֵר נֶחֱשַׂף בְּתַחְתִּיתָהּ שֶׁל מְגֵירָה צְדָדִית. הוּא שׁוֹנֶה. הַדְּיוֹ דָּהוּי, מוֹפִיעַ וְנֶעֱלַם לְסֵירוּגִין בַּקְּלָף שֶׁהִצְהִיב בֵּין לַיְלָה וְקָצוֹתָיו מִתְפּוֹרְרִים לְאָבָק. כַּעֲבוֹר רֶגַע מַכָּה בִּי הַהֲבָנָה, וַאֲנִי מַשְׁלִיךְ אֶת הַמִּסְמָךְ בְּבוּז.

חוֹזִים חֲתוּמִים מְחַיְּיבִים לְלֹא עוֹרְרִין. הַמְּצִיאוּת עַצְמָהּ נֶאֱנֶקֶת תַּחַת הָעוֹל הַמִּצְטַבֵּר שֶׁל אֵינְסְפוֹר תְּנָאִים וָעֳונָשִׁים הַמּוּכְתָּבִים לָהּ בְּשָׁחוֹר סַסְגּוֹנִי וְקַטְנוּנִי. חוֹזִים שֶׁטֶּרֶם הִבְשִׁילוּ הֵם עִנְיָין אַחֵר. בְּמִקְרִים נְדִירִים הִתְהַוּוּתוֹ שֶׁל חוֹזֶה עֲלוּלָה לִקְרוֹס תַּחְתָּיו, וְאָז הַחוֹזֶה, וְעִמּוֹ הַתִּיעוּד הַיָּחִיד לִמְצִיאוּתוֹ, יִתְבַּטֵּל וְיַדִּיר אֶת עַצְמוֹ מִכְּלַל קִיּוּם.

אֲנִי מְנַסֶּה לָשׁוּב לַעֲבוֹדָתִי, אַךְ אוֹבְדַן הַחוֹזֶה טוֹרֵד אוֹתִי. אַחֲרֵי תִּיקּוּן אִזְמֵל שֶׁל שְׁגִיאַת הַכְּתִיב הַשְּׁלִישִׁית בִּמְחַבַּרְתִּי אֲנִי עוֹצֵר וְחוֹשֵׁב. הַמִּקְרִים שֶׁאֲנִי מוֹצֵא מְעַנְיְינִים, מְעַנְיְינִים רַק אוֹתִי. בַּתּוֹכְנִית הַגְּדוֹלָה שֶׁלּוֹ כּוּלָּם שָׁוִוים. אִם אֶעֱתוֹר, אַצִּיג אֶת הַדְּבָרִים כְּחוֹבָתִי הַמִּקְצוֹעִית, הוּא יִמְצָא אֶת פְּנִיָּיתִי סַרְתָּ טַעַם, מִטְרָד שֶׁלֹּא יַעֲבוֹר לְלֹא מְחִיר. יָדוּעַ הֵיטֵב שֶׁהוּא אֵינוֹ מַפְלֶה בֵּין הַחוֹזִים. מֵרֶמֶשׂ הַשָּׂדֶה וְעַד גְּדוֹל הַנְּפִילִים, לְכָל הַבְּרִיּוֹת תְּבִיעָה שָׁווֹה כָּאן לְמַטָּה. אַחֲרֵי הַכֹּל, חֶלְקוֹ שֶׁל מְדוֹר בְּנֵי הָאָדָם בָּאַרְכִיּוֹן זָעִיר. יֵשׁ שֶׁיֹּאמְרוּ זָנִיחַ.

עֲבוֹדָתִי נִמְשֶׁכֶת אַךְ יָדִי עוֹד נוֹבֶרֶת בַּהֶסְכֵּמִים הַקְּרוֹבִים לַחוֹזֶה הַמְּדוּבָּר, מְחַפֶּשֶׂת רְמָזִים בֵּין שִׁבְרֵי הַמִּשְׁפָּטִים וְהַתֵּיאוּרִים הַחֶלְקִיִּים שֶׁיּוֹבִילוּ אוֹתִי לְהָבִין אֶת הֶפְסֵד הָעִיסְקָה הַנְּדִירָה. נְתוּנֵי הַיּוֹם מִתְעַרְבְּלִים בְּרָאשֵׁי וּבְהֶעָרוֹתַיי הַמְּסוּרְבָּלוֹת לְעַצְמִי. אֲנִי מְנַסֶּה לְתַקֵּן שְׁגִיאַת כְּתִיב נוֹסֶפֶת, לְגָרֵד אֶת הַדְּיוֹ, אַךְ הָאִזְמֵל שֶׁבְּיָדִי חוֹתֵךְ עָמוֹק מִדַּי בִּבְשַׂר הַמְּחַבֶּרֶת וְהָדַף נִפְעַר כְּפֶצַע פָּתוּחַ, חוֹשֵׂף כִּתְמֵי דַּיּוֹ בְּדַף פְּנִימִי אַחֵר. אֲנִי מַשְׁלִיךְ גַּם אֶת הַמְּחַבֶּרֶת מִמֶּנִּי וָהָלְאָה.

לוּ פְּעֻלָּתִי רָק מִתּוֹךְ הַהִיגָּיוֹן, אוּלַי הָיָה הֵיעָדֵר הַטִּיעוּנִים בַּדִּיּוּן שֶׁבְּרֹאשִׁי מַרְפֶּה אֶת יָדִי. אַךְ אֵין לְהִתְעַלֵּם מֵהָעוּבְדָּה הַטּוֹרְדָנִית שֶׁאֵין לַבְלָרִים אֲחֵרִים בָּאַרְכִיּוֹן. אַף שֶׁיָּצַרְתִּי סֵדֶר מוֹפְתִי בִּמְדוֹר הַחוֹזִים הָאֱנוֹשִׁיִּים, לֹא הֶחֱלַפְתִּי אַחֵר בַּתַּפְקִיד. שְׁאָר הַמְּדוֹרִים נָחִים בְּשַׁלְווֹה בְּאַרְגְּזֵי הַנַּיֶּירֶת הַלֹּא סְדוּרָה, וּמְעַט מַעֲלִיב לְהִיוּוֹכַח שֶׁאַף פּוּרְעָנוּת לֹא תָּקְפָה אוֹתָם מֵעוֹלָם. אִם אַנִּיחַ לַחוֹזֶה, הַלֹּא אֶהְיֶה אֶלָּא מַעֲבִיר דַּפִּים חוֹלֵף, מַחֲלִיף לְפִי טוֹב עֵינֵי אִי-סֵדֶר אֶחָד בְּאַחֵר?

תִּידָּרֵשׁ כָּאן תְּשׁוּבָה, גַּם אִם אֵין לִי עִילָּה רְאוּיָה לַשְּׁאֵלָה.