
 צִפֹּרֶת הַגָּן
צְאוּ הִתַּמָּהוּ
מַה יָּפֶה הַיּוֹם,
סַפִּיר הַשָּמַיִם.
הָאוֹרָה, הַחֹם,
וְזִמְזוּם הַדְּבוֹרִים
הַבָּא עַד הֲלוֹם
מִתּוֹךְ הַכַּוֶּרֶת בַּגִּנָּה.
הָס! עִמְדוּ, הַאֲזִינוּ:
עֶפְרוֹנִי הָרָן!
שָם עָפָה, מְרַחֶפֶת
צִפֹּרֶת הַגָּן;
כִּתְרוּהָ, תִּפְשׂוּהָ, –
מִי יֵדַע לְאָן
הִיא בָאָה בִּמְשׂוּכַת הֶחָדֶק.
צִפֹּרֶת גַּן יָפָה,
הִמָּלְטִי מִפַּח,
הָעִירִי כְּנָפַיִךְ
וָנוּסִי – אִם אַךְ
אָהַבְתְּ אוֹר הַשֶּׁמֶשׁ,
וְהַדֶּשֶׁא הָרַךְ
וַעֲרוּגוֹת הַפְּרָחִים – פְּרָחַיִךְ.
