“חוֹזֶה, לֵךְ בְּרַח” / 
“לֵךְ בְּרַח?” – לֹא-יִבְרַח אִישׁ כָּמוֹנִי! 
הֲלוֹךְ בַּלָּאט לִמְּדַנִי בְקָרִי, 
גַּם דַּבֵּר כֵּן לֹא-לָמְדָה לְשׁוֹנִי 
וּכְקַרְדֹּם כָּבֵד יִפֹּל דְּבָרִי. 
וְאִם-כֹּחִי תַם לָרִיק – לֹא-פִשְׁעִי, 
חַטַּאתְכֶם הִיא וּשְׂאוּ הֶעָוֹן! 
לֹא-מָצָא תַחְתָּיו סְדָן פַּטִּישִׁי, 
קַרְדֻּמִּי בָא בְּעֵץ רִקָּבוֹן. 
אֵין דָּבָר! אַשְׁלִים עִם-גּוֹרָלִי: 
אֶת-כֵּלַי אֶקְשֹׁר לַחֲגוֹרָתִי, 
וּשְׂכִיר הַיּוֹם בְּלִי שְׂכַר פָּעֳלִי 
אָשׁוּבָה לִּי בַּלָּאט כְּשֶׁבָּאתִי. 
אֶל-נָוִי אָשׁוּב וְאֶל-עֲמָקָיו 
וְאֶכְרֹת בְּרִית עִם שִׁקְמֵי יָעַר; 
וְאַתֶּם – אַתֶּם מְסוֹס וְרָקָב 
וּמָחָר יִשָּׂא כֻלְּכֶם סָעַר. 