
 יוֹסֵף הָאָבוּד
(גָּזֶלָה)
יוֹסֵף הָאָבוּד שׁוּב יַגִּיעַ
אֶל כְּנָעַן, רַק אַל תִּצְטָעֵר!
בֵּית הָאֲבֵלִים יְקַשְּׁטוּהוּ
וַרְדֵי-נוֹי, אַךְ אַל תִּצְטָעֵר!
לִבִּי הַנּוּגֶה, אַל תִּבְכָּיָה,
מַהֵר יַעַבְרוּ יְמֵי-דֶלֶף,
וְשָׂגְבָה הַחָכְמָה עַל כָּל שֶׁגַע
וְתִמְהוֹן-לֵב – אַל תִּצְטָעֵר!
וְיָקִים הָאָבִיב עַל כָּרֶיךָ
כִּסְאוֹ בִּפְרִיחָה מְחֻדֶּשֶׁת,
בְּרֹאשְׁךָ, הַזָּמִיר, כְּלִיל הַוֶּרֶד
יָאִיר בְּאוֹר – אַל תִּצְטָעֵר!
קַוֵּה! כִּי הַסּוֹד, לֹא יָדַעְתָּ,
אוּלַי שָׁם, מֵעֵבֶר לַקֶּלַע,
אוֹצַר שְׂמָחוֹת לֹא חִכִּיתָ
יוֹפִיעַ לָךְ – אַל תִּצְטָעֵר!
הַיּוֹם אִם נֶהְפַּךְ לְפִגְעֵנוּ
גַּלְגַּל גּוֹרָלֵנוּ, הֵן הוּא
עוֹדֶנּוּ סוֹבֵב וְהוֹלֵךְ, וְאֵין
הֶפְסֵד נֶצַח – אַל תִּצְטָעֵר!
וּבַעֲלוֹתְךָ אֶל הַכַּעְבָּה,
חוֹצֶה הַמִּדְבָּר, וּבַדֶּרֶךְ
יִפְצַע קוֹץ דּוֹקֵר אֶת רַגְלֶיךָ
לַכְאִיב מְאֹד – אַל תִּצְטָעֵר!
לִבִּי, אִם תַּהֲרֹס סוּפַת-תֹּהוּ
אָשְׁיוֹת הַחַיִּים בְּמוֹ רֶגַע –
אַל תִּירָא אוֹקְיָנוֹס, כִּי נֹחַ
קַבַּרְנִיטְךָ – אַל תִּצְטָעֵר!
רַבּוֹת סַכָּנוֹת עַל הַדֶּרֶךְ,
וְהַמַּטָּרָה בְּמוֹ אֹפֶל –
אַךְ אֵין שְׁבִיל לְלֹא סוֹף, וְיִמַּס גַּם
הָאֵד הַזֶּה – אַל תִּצְטָעֵר!
מְאֹד מַר לַנֶּפֶשׁ מֵעֹצֶר
פְּרִידָה וְהַקִּנְאָה הָאוֹכֶלֶת.
חוֹתֵךְ כָּל גּוֹרָל הֲפַכְפַּךְ הוּא
יוֹדֵעַ כֹּל – אַל תִּצְטָעֵר!
חַאפֶז, אִם אַתָּה בְּמוֹ עֶרֶב
עָגוּם בְּפִנָּה מְיֻתֶּמֶת
עוֹשֶׂה תְפִלָּתְךָ אוֹ שׁוֹקֵעַ
בְּקוּרְאַן-קֹדֶשׁ – אַל תִּצְטָעֵר!
