מַלְאֲכֵי אַהֲבָה
חֲלוֹמוֹת הֶעָבָר סַבּוּנִי, - בַּכּוֹל
אֶרְאֵם. אַאֲזִינֵם, אֵלַי יִשְׂאוּ קוֹל:
"זְכֹר-נָא, זָכְרֵנוּ! מְעוּפֵנוּ כַּעֲנָן
בֹּקֶר הָאָבִיב וְצִפֹּרֶת הַגָּן" – – –
– זָכֹר אֶזְכָּרְכֶם – וְאַתֵּמָה כְּנִיר
קִסְמֵי תַּעֲלוּמוֹת וּכְרִקְמוֹת הַשִּׁיר,
בְּלִבִּי עֲלִיתֶם וּפְרַחְתֶּם; מֵאָז
רֵיחַ נִיחֹחֲכֶם טֶרֶם עוֹד גָּז.
– שׁוּרִי יוֹנָתִי, הַשָּׂדֶה הַנָּם,
לֵילוֹת-הָאוֹרוֹת עִם גַּעֲרַת-הַיָּם…
אַיֵךְ, רַעְיָתִי הָרוֹעָה בִּדְגַן
שְׁדֵמוֹת פּוֹרִיּוֹת וַעֲרוּגוֹת הַגָּן?
– שׁוֹטְטוּ מַלְאָכַי, הַשִּׁיר וְהַדְּרוֹר,
שִׁירָה וְצִפּוֹר וְקֶרֶן הָאוֹר!
שׁוֹטְטוּ, מִצְאוּהָ וְשׁוּבוּ הֲלוֹם,
דִּרְשׁוּ, אִם לִבָּהּ לִי נֶאֱמָן כַּיּוֹם.
יָמָּה אָז תִּפְרֹשׂ כְּנָפֶיהָ הַדְּרוֹר,
נִתְקַע בְּעַב-תְּכֵלֶת וְנֶחְבָּא הָאוֹר,
נָטָה הַשֶּׁמֶשׁ, וַיָּפָז הָעָב, -
שִׁירִי, זֶה שִׁירִי עֲדֶנָּה לֹא שָׁב.
שָׁוְא לוֹ חִכִּיתִי כָּל אוֹתוֹ הַיּוֹם,
לְמָחֳרָת בָּעֶרֶב אֵלַי קָרַב דּוֹם
שִׁירִי, זֶה שִׁירִי הַנֶּאֱמָן בַּיְּקוּם,
נִלְחַץ אֶל לִבִּי וְלֹא עָנָה מְאוּם…